ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ 

майдан Путятинський, 3/65, м. Житомир, 10002, тел. (0412) 48 16 20,
e-mail: inbox@zt.arbitr.gov.ua, web: https://zt.arbitr.gov.ua,
код ЄДРПОУ 03499916 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2026 р. 	м. Житомир 	Справа № 907/1001/25 	

Господарський суд Житомирської області у складі: судді Давидюка В.К. 
секретар судового засідання: Фісунов І.Л.
за участю представників сторін:
від позивача-1: Дєєв О.В. (в режимі відеоконференції) - довіреність від 21.06.2023;
від позивача-2: не з`явився;
від відповідача: Лук`янчук С.М. (в режимі відеоконференції) - ордер серії ВК №1201255 від 03.12.2025; 
прокурор: Малик Юлія Леонідівна (в режимі відеоконференції) - посвідчення №077343 від 11.04.2023 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу
за позовом Заступника керівника Закарпатської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону в інтересах держави в особі:
1) Адміністрації Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації;
2) Управління Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації в Закарпатській області 
до Приватного підприємства "Ельпласт-Полісся" 
про визнання недійсними окремих умов правочинів та стягнення безпідставно набутих коштів у суму 883 248,81 грн. 

Процесуальні дії у справі.
Заступник керівника Закарпатської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону звернувся в інтересах держави в особі Адміністрації Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації та Управління Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації в Закарпатській області з позовом до відповідача Приватного підприємства "Ельпласт-Полісся" про визнання недійсним пункту 3.1. Договору №39 від 04.07.2022, укладеного між Управлінням Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України в Закарпатській області та Приватним підприємством «Ельпласт-Полісся» в частині включення до ціни договору суми ПДВ у розмірі 99 525 грн; визнання недійсним пункту 3.1. Договору №54 від 05.07.2022, укладеного між Управлінням Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України в Закарпатській області та Приватним підприємством "Ельпласт-Полісся" в частині включення до ціни договору суми ПДВ у розмірі 537 021,67 грн; стягнення з Приватного підприємства "Ельпласт-Полісся" на користь Управління Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України в Закарпатській області грошові кошти у розмірі 883 248,81 грн, з яких: сума безпідставно сплаченого ПДВ (сума основного боргу) 636 546,67 грн, інфляційні втрати 192 342,80 грн і 3% річних 54 359,34 грн.
25.09.2025 відповідач подав відзив на позовну заяву (а.с. 146-152, т.1).
30.09.2025 Управлінням Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації в Закарпатській області подано відповідь на відзив (а.с. 168-184, т.1).
03.10.2025 Адміністрацією Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації подано додаткові пояснення у справі (а.с. 195-198, т.1).
Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 04.11.2025 справу №907/1001/25 з долученими до неї матеріалами передано за територіальною підсудністю до Господарського суду Житомирської області.
Ухвалою Господарського суду Житомирської області від 01.12.2025 суддя Давидюк В.К. прийняв справу №907/1001/25 до свого провадження. Ухвалив здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначив підготовче засідання на 18.12.2025.
Ухвалами від 18.12.2025 суд: відмовив у задоволенні клопотання Приватного підприємства "Ельпласт-Полісся" від 16.12.2025 про залишення позову без розгляду; продовжив строк підготовчого провадження на 30 днів та відклав підготовче засідання на 03 лютого 2026.
Ухвалою від 03.02.2026 суд продовжив строк підготовчого провадження на підставі ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод та відклав підготовче засідання на 05.03.2026.
Ухвалою від 05.03.2026 суд продовжив строк підготовчого провадження на підставі ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод та оголосив перерву в судовому засіданні до 16.03.2026.
16.03.2026 через систему "Електронний суд" від Заступника керівника Закарпатської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону надійшли письмові пояснення по справі від 13.03.2026 (а.с. 223-229,т. 2).
Судове засідання в режимі відеоконференції 16.03.2026 не відбулося через технічний збій в роботі підсистеми відеоконференцзв`язку (ВКЗ), що підтверджується Актом про неналежне функціонування підсистеми відеоконференцзв`язку, складений відповідальними працівниками Господарського суду Житомирської області, який знаходиться в матеріалах справи.
Ухвалою від 16.03.2026 суд продовжив строк підготовчого провадження на підставі ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод та відклав підготовче засідання на 02 квітня 2026.
У судовому засіданні 02.04.2026 суд ухвалив закрити підготовче провадження та перейти до розгляду справи по суті.
Ухвалою від 02.04.2026 суд відклав розгляд справи по суті на 30.04.2026.
20.04.2026 через систему "Електронний суд" від відповідача надійшли додаткові пояснення по справі (а.с. 58-65,т. 3).
У судовому засіданні суд перейшов до стадії дослідження доказів. Під час дослідження доказів у Житомирській області було оголошено повітряну тривогу, у зв`язку з чим суд продовжив строк розгляду справи на підставі ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 та оголосив перерву в судовому засіданні до 26.05.2026.
У судовому засіданні 26.05.2026, після перерви, суд продовжив дослідження доказів, які наявні в матеріалах справи. 
У ході розгляду справи суд закінчив дослідження доказів, які наявні в матеріалах справи.
Прокурор заявила усне клопотання про відкладення розгляду справи, у зв`язку з неналежним відеозв`язком.
Ухвалою від 26.05.2026 суд продовжив строк розгляду справи на підставі ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 та відклав розгляд справи по суті на 23.06.2026.
11.06.2026 через систему "Електронний суд" від позивача-2 надійшла заява про розгляд справи за відсутності представника позивача.
У судовому засіданні 23.06.2026 прокурор просив задовольнити позов у повному обсязі та надав усні пояснення по справі.
Представник позивача підтримав позовні вимоги прокуратури.
Представник відповідача просив відмовити у задоволенні позову та надав усні пояснення по справі.
Суд, після стадії судових дебатів, перейшов до стадії ухвалення судового рішення.
Відповідно до ст. 219 ГПК України, після судових дебатів суд оголошує про перехід до стадії ухвалення судового рішення та час його проголошення в цьому судовому засіданні. У виняткових випадках залежно від складності справи суд може відкласти ухвалення та проголошення судового рішення на строк не більше десяти днів з дня переходу до стадії ухвалення судового рішення, оголосивши дату та час його проголошення.
На підставі вищевикладеного, суд відклав ухвалення та проголошення судового рішення у справі на 29.06.2026.
У судовому засіданні 29.06.2026 суд оголосив скорочений текст рішення про задоволення позову.

Виклад позицій учасників судового процесу, заяви, клопотання.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Управлінням Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації в Закарпатській області (замовник, позивач-2) та Приватним підприємством "Ельпласт-Полісся" (підрядник, відповідач) укладено договір №39 від 04.07.2022 та договір №54 від 05.07.2021, предметом яких є виконання робіт з реконструкції адмінбудівлі під багатоквартирний житловий будинок за адресою: вул. Миру, 1б, с. Коритняни, Ужгородський район, Закарпатська область (далі – об`єкт). 
За результатами виконання договорів Управлінням Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації в Закарпатській області на користь ПП "Ельпласт-Полісся" за рахунок коштів Державного бюджету України сплачено3819280,00 грн, у т.ч. ПДВ - 636 546,67грн.
Прокурор вважає, що оскільки реконструкція адмінбудівлі під багатоквартирний житловий будинок здійснювалося виключно за державні кошти, то можна дійти висновків про те, що виконані відповідачем роботи за державні кошти підлягали звільненню від оподаткування податком на додану вартість згідно з положеннями п. 197.15 ст. 197 ПК України, а відтак, положення п. 3.1. договорів №39 від 04.07.2022 та №54 від 05.07.2022, в частині включення до загальної суми договору ПДВ, не відповідають положенням чинного законодавства України.
На підставі ст. ст. 203, 215, 217 ЦК України прокурор просить визнати недійсним п. 3.1. договорів, в частині включення до загальної суми договору ПДВ, а кошти у сумі 636 546,67грн, на підставі ст. 1212 ЦК України, повернути на рахунки Управління Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України в Закарпатській області із застосуванням наслідків, що передбачені ст. 625 ЦК України.
Додатково у поясненнях від 13.03.2026 Заступник керівника Закарпатської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону навів підстави для звернення до суду з даним позовом в інтересах держави в особі позивачів (а.с. 223-229,т. 2).
Відповідач в обґрунтування заперечень проти позову у відзиві зазначив, що виконав усі вимоги, передбачені умовами публічних закупівель у укладеними договорами. При цьому, замовник не скористався своїм правом для визнання торгів такими, що не відбулись, не відмінив закупівлі на підставі ст. 32 ЗУ "Про публічні закупівлі", жодних пропозицій від замовника щодо внесення змін до договорів шляхом укладення додаткових угод в частині зміни ціни шляхом виключення ПДВ не надходило.
Зауважив, що ні умови тендерної документації, ні укладені договори не містять вказівки про те, що об`єкт, виконання робіт на якому є предметом договорів, належить до доступного житла, чи житла, що будується за державні кошти. Вважає, що матеріали справи не містять доказів, які свідчили про відповідність відповідача умовам застосування пільги щодо звільнення від оподаткування податком на додану вартість операцій з виконання робіт на об`єкті. Вважає, що отримані відповідачем як плата за виконання робіт згідно договору є такими, що набуті за наявності правових підстав та не можуть бути витребувані згідно ст.1212 ЦК України. Також вважає, що нарахування 3% річних та інфляційних втрат є можливим з дати набрання законної сили рішенням суду про визнання правочину (його пунктів) недійсним, а тому позовні вимоги в цій частині також є безпідставними.
Додатково у поясненнях від 20.04.2026 вказав, що Управління Держспецзв`язку має бути співвідповідачем у справі, адже договори будівельного підряду укладені ним як замовником робіт. Вважає, що незалучення всіх належних відповідачів виключає можливість вирішення судом спору про визнання недійсним договору по суті заявлених вимог (а.с. 58-65,т. 3).
Позивач-1 (Адміністрація Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації) у додаткових поясненнях у справі від 02.10.2025 вказав, що позовні вимоги прокурора підтримує. Пояснив, що відповідач отримав за рахунок коштів державного бюджету суму ПДВ, водночас відповідні роботи були звільнені від оподаткування, тому підлягають поверненню як такі, що безпідставно отримані внаслідок незаконного збагачення, згідно зі ст. 1212 УК України. (а.с. 195-198, т.1).
Позивач-2 (Управління Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації в Закарпатській області) у відповіді на відзив вказав, що позовні вимоги Заступника керівника Закарпатської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону підтримує у повному обсязі (а.с. 168-184, т.1). Наголосив, що за умовами договорів та Плану фінансування, фінансування будівництва об`єкта договорів здійснювалося за рахунок коштів державного бюджету. Факт фінансування будівництва житла для військовослужбовців Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації за державні кошти також підтверджується ст. 28 ЗУ "Про державний бюджет України на 2021 рік" та Розподілом коштів, передбачених у державному бюджеті за програмою КПКВК 6641060 "Будівництво (придбання) житла для військовослужбовців Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України" на 2021 рік, який затверджено розпорядженням КМУ від 21.03.2021 №260-р.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.
04.07.2022, за результатами проведення процедури закупівлі UA-2022-06-20-007211-а, Управлінням Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації в Закарпатській області (замовник, позивач-2) та Приватним підприємством "Ельпласт-Полісся" (підрядник, відповідач) укладено договір №39 (далі договір №39, а.с. 27-33, т.1).
Крім того, 05.07.2021, за результатами проведення процедури закупівлі UA-2021-06-14-002748-а, Управлінням Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації в Закарпатській області (замовник, позивач-2) та Приватним підприємством "Ельпласт-Полісся" (підрядник, відповідач) укладено договір №54 (далі договір №54, а.с. 36-41, т.1).
За умовами п. 1.1. договорів замовник доручає, а підрядник забезпечує відповідно до проектної документації та умов цього договору виконання робіт з реконструкції адмінбудівлі під багатоквартирний житловий будинок за адресою: вул. Миру, 1б, с. Коритняни, Ужгородський район, Закарпатська область (далі – об`єкт).
За умовами п. 1.5. договорів, замовник здійснює оплату виконаних робіт відповідно до умов, визначених цим договором, за рахунок асигнувань загального фонду за КПКВК 6641060 "Будівництво (придбання) житла для військовослужбовців Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України" КЕКВ 3142, ДК 021:2015 код 45200000-9 "Роботи, пов`язані з об`єктами завершеного чи незавершеного будівництва та об`єктів цивільного будівництва".
За умовами п. 3.1. договору №39, ціна договору визначається на підставі договірної ціни, що додається до цього договору (додаток 1) і розрахованої відповідно до вимог ДСТУ БД 1.1-1:2013 та становить 597 150,00 грн (п`ятсот дев`яносто сім тисяч сто п`ятдесят гривень 00 коп.), в тому числі ПДВ – 99 525,00 грн (дев`яносто дев`ять тисяч п`ятсот двадцять п`ять гривень 00 коп.).
За умовами п. 3.1. договору №54, ціна договору визначається на підставі договірної ціни, що додається до цього договору (додаток 1) і розрахованої відповідно до вимог ДСТУ БД 1.1-1:2013 та становить 3 222 130,00 грн (три мільйони двісті двадцять дві тисячі сто тридцять гривень 00 коп.), в тому числі ПДВ – 537 021,67грн.
Приймання-передача закінчених робіт (об`єкта) проводиться шляхом підписання сторонами акта приймання-передачі виконаних робіт (п. 11.1. договорів).
Згідно з п. 12.1 -12.-3 договорів, фінансування робіт залежить від реального надходження коштів з бюджету. Сума зобов`язань за договором підлягає коригуванню у разі зміни бюджетних призначень на відповідний рік і оформлюється додатковою угодою зі складанням уточненого графіку виконаних робіт та плану фінансування. Оплата виконаних робіт буде змінюватись лише в межах бюджетних призначень при наявності на казначейському рахунку відповідних коштів та згідно з планом фінансування робіт, який обов`язково узгоджується та підписується сторонами і тільки за цієї умови є невід`ємною складовою договору. Замовник зобов`язується надати підряднику план фінансування робіт, а у разі його коригування – уточнений план фінансування робіт, після чого підрядник має право скоригувати календарний графік виконання робіт відповідно до плану фінансування. Бюджетні зобов`язання та інші зобов`язання замовника по даному договору виникають у разі наявності бюджетних призначень на відповідний рік, а бюджетні фінансові зобов`язання – в межах фактичних надходжень коштів на реєстраційний рахунок замовника.
За умовами п. 13.1. договорів, розрахунки за виконані роботи проводяться на підставі належним чином оформлених актів приймання виконаних будівельних робіт та довідки про вартість виконаних робіт та витрати (ф. №№КБ-2в, КБ-3) поетапно проміжними платежами в міру виконання робіт. 
Згідно з п. 18.1 договорів, вони набирають чинності з дати їх підписання обома сторонами та діють до 30 вересня 2022 року, а стосовно взаєморозрахунків – до їх повного виконання. 
15.09.2021 сторонами підписано додаткову угоду №54/2 до договору №54 від 05.07.2021, у який п. 3.1. договору виклали в такій редакції: "3.1. Ціна цього договору визначається на підставі договірної ціни, що додається до цього договору (додаток 1 від 07.07.2021) і розрахованої відповідно до вимог ДСТУ БД.1.1.-1:2013 та становить 3 222 130,00 грн (три мільйони двісті двадцять дві тисячі сто тридцять гривень 00 коп.), в тому числі ПДВ – 537 021,67 грн. Ціна робіт, виконання яких передбачено: у 2021 році складає 3 056 260,00грн, у тому числі ПДВ 20% - 509 376,67грн. У 2022 році складає 165 870,00грн, у тому числі ПДВ 20% - 27 645,00грн. Замовник залишає за собою право зменшення обсягів робіт залежно від реального державного фінансування видатків у бюджетних періодах.". Також сторони змінили додаток 2 "План фінансування робіт" від 05.07.2021 на додаток 2 "План фінансування робіт" від 15.09.2021.
Додатком №2 до договорів сторони погодили плани фінансування будівництва, відповідно до яких фінансування здійснюється за державні кошти.
Договір №54 від 05.07.2021 та №39 від 04.07.2022, додатки до них та додаткові угоди, підписані та скріплені печатками сторін (а.с. 27-47).
Виконання укладених сторонами договорів сторонами підписано акти приймання виконаних будівельних робіт (форми КБ-2в) та довідки про вартість виконаних будівельних робіт та витрат (форми КБ-3), а саме:
- акт №1 форми КБ-2в та довідка форми КБ-3 за вересень 2021 року на суму 612 258,00 грн, у тому числі ПДВ – 102 043,00грн (а.с. 48-50, т.1);
- акт №2 форми КБ-2в та довідка форми КБ-3 за жовтень 2021 року на суму 618 366,00 грн, у тому числі ПДВ – 103 061,00 грн (а.с.51-57, т.1)
- акт №3 форми КБ-2в та довідка форми КБ-3 за жовтень 2021 року на суму 486 295,20 грн, у тому числі ПДВ – 81 049,20грн (а.с. 58-60,т.1);
- акт №4 форми КБ-2в та довідка форми КБ-3 за листопад 2021 року на суму 928 978,80грн, у тому числі ПДВ - 154 829,80грн (а.с. 61-64, т.1);
- акт №5 форми КБ-2в та довідка форми КБ-3 за грудень 2021 року на суму 410 362,00грн, у тому числі ПДВ – 68 393,67грн (а.с. 65-37, т.1);
- акт №6 форми КБ-2в та довідка форми КБ-3 за квітень 2022 року на суму 165 870,00 грн, у тому числі ПДВ – 27645,00грн (а.с. 68-70, т.1);
- акт №7 форми КБ-2в та довідка форми КБ-3 за липень 2022 року на суму 240 000,00грн у тому числі ПДВ – 40 000,00 грн (а.с. 71-74, т.1);
- акт №8 форми КБ-2в та довідка форми КБ-3 за серпень 2022 року на суму 136 265,00грн у тому числі ПДВ – 22 710,83 грн (а.с. 75-78, т.1);
- акт №9 форми КБ-2в та довідка форми КБ-3 за серпень 2022 року на суму 357150,00грн у тому числі ПДВ – 59 525,00 грн (а.с. 80-88, т.1).
На виконання умов договорів Управління Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації в Закарпатській області оплатило виконані роботи у розмірі 3 819 280,00грн, (з яких ПДВ 636 546,67грн) , що підтверджується платіжними інструкціями:
№505 від 16.09.2021 на суму 612258,00грн, у т.ч. ПДВ 102043,00грн;
№573 від 18.10.2021 на суму 618366,00грн, у т.ч. ПДВ 103061,00грн;
№599 від 26.10.202 на суму 486295,20грн, у т.ч. ПДВ 81049,20грн;
№677 від 29.11.2021 на суму 928978,80грн, у т.ч. ПДВ 154829,80грн;
№716 від 16.12.2021 на суму 410362,00грн, у т.ч. ПДВ 68393,67грн;
№210 від 28.04.2022 на суму 165870,00грн, у т.ч. ПДВ 27645,00грн;
№335 від 14.07.2022 на суму 240000,00грн, у т.ч. ПДВ 40000,00грн;
№379 від 09.08.2022 на суму 136265,00грн, у т.ч. ПДВ 22710,83грн;
№475 від 26.09.2022 на суму 220885,00грн, у т.ч. ПДВ 36814,17грн.
Прокурор вважає, що включення до договорів вартості будівельно - монтажних робіт з реконструкції адмінбудівлі під багатоквартирний житловий будинок за державні кошти податку на додану вартість та його сплата суперечить вимогам пункту 197.15 статті 197 Податкового кодексу України, у зв`язку з чим, сплачені кошти у сумі 636 546,67 грн підлягають поверненню Замовнику як безпідставно набуті за ст.1212 ЦК України .
Оскільки зазначені кошти відповідачем не повернуто, прокурор звернувся з даним позовом, нарахувавши на вказану суму 192 342,80 інфляційних та 54 359,34 грн 3% річних.

Щодо представництва прокуратурою інтересів держави. 
Відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави в разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.
Частиною 4 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" визначено, що наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.
Відповідно до ч. 4 ст. 53 ГПК України, прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує: 1) в чому полягає порушення інтересів держави, 2) необхідність їх захисту, 3) визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає 4) орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції в спірних правовідносинах.
Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу (ч. 4 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру").
Системне тлумачення положень ст. 53 ГПК України та ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" дозволяє дійти висновку, що прокурор здійснює представництво у суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати такий захист у спірних правовідносинах; 2) якщо немає органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах (висновок викладений у постановах Верховного Суду від 31.10.2019 у справі № 923/35/19, від 23.07.2020 у справі № 925/383/18).
Прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу.
Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк. Звертаючись до відповідного компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.
Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню, тощо.
Вирішуючи питання щодо наявності підстав для представництва, суд не повинен установлювати саме протиправність бездіяльності компетентного органу чи його посадової особи. Частиною 7 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" передбачено, що в разі встановлення ознак адміністративного чи кримінального правопорушення прокурор зобов`язаний здійснити передбачені законом дії щодо порушення відповідного провадження. Відтак, питання про те, чи була бездіяльність компетентного органу протиправною та які її причини, суд буде встановлювати за результатами притягнення відповідних осіб до відповідальності. Господарсько-правовий спір між компетентним органом, в особі якого позов подано прокурором в інтересах держави, та відповідачем не є спором між прокурором і відповідним органом, а також не є тим процесом, у якому розглядається обвинувачення прокурором посадових осіб відповідного органу у протиправній бездіяльності.
Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження його бездіяльності. Якщо прокурору відомо причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові, але якщо з відповіді компетентного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим (аналогічні висновки викладено у п. 38 - 40, 42, 43 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18).
Отже, прокурор, звертаючись до суду в інтересах держави, має визначити компетентний орган та довести, у чому полягає невжиття компетентним органом заходів для захисту порушених прав, які підлягають захисту у спосіб, який обрав прокурор, і зокрема, захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах.
Подання прокуратурою позовної заяви обумовлено необхідністю відновлення та захисту порушених інтересів держави щодо визнання недійсними окремих пунктів договорів підряду №54 від 05.07.2021 та №39 від 04.07.2021 та повернення зайво сплачених коштів ПДВ.
Позов подано в інтересах держави в особі Адміністрації Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації та Управління Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації в Закарпатській області.
Правові основи організації та діяльності Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України визначає Закон України "Про Державну службу спеціального зв`язку та захисту інформації" від 23.02.2006 року № 3475-IV.
У відповідності до ч. 1 ст. 2 Закону України "Про Державну службу спеціального зв`язку та захисту інформації України", державна служба спеціального зв`язку та захисту інформації України є державним органом, який призначений для забезпечення функціонування і розвитку державної системи урядового зв`язку, Національної системи конфіденційного зв`язку, формування та реалізації державної політики у сферах криптографічного та технічного захисту інформації, телекомунікацій, користування радіочастотним ресурсом України, поштового зв`язку спеціального призначення, урядового фельд`єгерського зв`язку, а також інших завдань відповідно до закону.
Фінансове забезпечення Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України (ч. 1 ст. 21 ЗУ «Про Державну службу спеціального зв`язку та захисту інформації України»).
Відповідно до Положення про Управління Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України в Закарпатській області , затверджене Наказом Адміністрації Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України від 14.07.2023 №605, Управління є територіальним органом центрального органу виконавчої влади зі спеціальним статусом, який забезпечує формування та реалізує державну політику у сферах організації спеціального зв`язку, захисту інформації України (Адміністрації Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, далі – Адміністрація Держспецзв`язку (а.с. 96-105, т.1).
Управління є юридичною особою публічного права, має печатку із зображенням Державного Герба України України та своїм найменуванням, інші печатки і штампи, власні бланки, рахунки в органах Державної казначейської служби України, у тому числі в іноземній валюті. Управління утримується за рахунок коштів державного бюджету (п. 8 Положення).
Управління Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації в Закарпатській області є стороною договорів від 05.07.2021 №54 та від 04.07.2021 №39, та діє як розпорядник бюджетних коштів, в структурі Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації та є замовником будівельно-монтажних робіт з реконструкції житлового будинку в обсязі та в межах видатків, що визначені розпорядниками бюджетних коштів вищого рівня.
Враховуючи вказане, у спірних правовідносинах, Управління Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України в Закарпатській області та Державна служба спеціального зв`язку та захисту інформації є органами, уповноваженими на вжиття заходів представницького характеру щодо захисту інтересів держави, пов`язаних із законним та ефективним втручанням бюджетних коштів.
Матеріалами справи підтверджується, що в порядку ст. 23 ЗУ "Про прокуратуру" Закарпатська спеціалізована прокуратура у сфері оборони Західного регіону зверталася до Управління Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України в Закарпатській області та до Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації з листами про необхідність вжиття заходів, в тому числі представницького характеру, щодо усунення порушень закону (а.с. 106-115, т.1).
Зважаючи на те, що позивачі самостійно не звернулися до суду з відповідним позовом, суд приходить до висновку про підтвердження прокурором підстав для представництва інтересів держави в особі позивачів - Адміністрації Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації та Управління Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації в Закарпатській області.
При цьому суд також враховує, що Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 15.03.2024 у справі №904/192/22 дійшла висновку про те, що для захисту інтересів держави нераціонально та неефективно витрачені бюджетні кошти мають повертатися (стягуватися) саме на користь держави в особі уповноваженого органу як головного розпорядника бюджетних коштів, тобто на користь державного бюджету.
Водночас суд зауважує, що звернення прокурора з позовом у цій справі, враховуючи встановлену бездіяльність компетентних органів, спрямоване передусім на відновлення порушених інтересів держави в частині надмірної сплати державних коштів, сплачених позивачами за рахунок асигнувань загального фонду за КПКВК 6641060 "Будівництво (придбання) житла для військовослужбовців Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, у зв`язку із чим у цьому випадку наявні виключні підстави для представництва прокурором інтересів держави в особі визначених прокурором державних органів.
Вказаним також спростовуються доводи відповідача про те, що незалучення всіх належних відповідачів виключає можливість вирішення судом спору про визнання недійсним договору по суті заявлених вимог.

Норми права, застосовані судом, оцінка доказів, аргументів, наведених учасниками справи, та висновки щодо порушення, не визнання або оспорення прав чи інтересів, за захистом яких мало місце звернення до суду. 
Статтею 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають, зокрема, з договору.
Згідно з ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України).
Судом встановлено, що між Управлінням Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації в Закарпатській області (замовник, позивач-2) та Приватним підприємством "Ельпласт-Полісся" (підрядник, відповідач) укладено договір №39 від 04.07.2022 та договір №54 від 05.07.2021 та (27-41, т.1).
За умовами п. 1.1. договорів замовник доручає, а підрядник забезпечує відповідно до проектної документації та умов цього договору виконання робіт з реконструкції адмінбудівлі під багатоквартирний житловий будинок за адресою: вул. Миру, 1б, с. Коритняни, Ужгородський район, Закарпатська область (далі – об`єкт).
За умовами п. 1.5. договорів, замовник здійснює оплату виконаних робіт відповідно до умов, визначених цим договором, за рахунок асигнувань загального фонду за КПКВК 6641060 "Будівництво (придбання) житла для військовослужбовців Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України" КЕКВ 3142, ДК 021:2015 код 45200000-9 "Роботи, пов`язані з об`єктами завершеного чи незавершеного будівництва та об`єктів цивільного будівництва".
За умовами п. 3.1. договору №54, ціна договору визначається на підставі договірної ціни, що додається до цього договору (додаток 1) і розрахованої відповідно до вимог ДСТУ БД 1.1-1:2013 та становить 3 222 130,00 грн (три мільйони двісті двадцять дві тисячі сто тридцять гривень 00 коп.), в тому числі ПДВ – 537 021,67грн.
За умовами п. 3.1. договору №39, ціна договору визначається на підставі договірної ціни, що додається до цього договору (додаток 1) і розрахованої відповідно до вимог ДСТУ БД 1.1-1:2013 та становить 597 150,00 грн (п`ятсот дев`яносто сім тисяч сто п`ятдесят гривень 00 коп.), в тому числі ПДВ – 99 525,00 грн (дев`яносто дев`ять тисяч п`ятсот двадцять п`ять гривень 00 коп.).
Оскільки предметом спірних договорів є роботи з реконструкції адмінбудівлі у багатоквартирний житловий будинок, між сторонами виникли відносини будівельного підряду. 
Статтею 875 ЦК України передбачено, що за договором будівельного підряду підрядник зобов`язується збудувати і здати у встановлений строк об`єкт або виконати інші будівельні роботи відповідно до проектно-кошторисної документації, а замовник зобов`язується надати підрядникові будівельний майданчик (фронт робіт), передати затверджену проектно-кошторисну документацію, якщо цей обов`язок не покладається на підрядника, прийняти об`єкт або закінчені будівельні роботи та оплатити їх. Договір будівельного підряду укладається на проведення нового будівництва, капітального ремонту, реконструкції (технічного переоснащення) підприємств, будівель (зокрема житлових будинків), споруд, виконання монтажних, пусконалагоджувальних та інших робіт, нерозривно пов`язаних з місцезнаходженням об`єкта.
Підрядник зобов`язаний здійснювати будівництво та пов`язані з ним будівельні роботи відповідно до проектної документації, що визначає обсяг і зміст робіт та інші вимоги, які ставляться до робіт та до кошторису, що визначає ціну робіт. Підрядник зобов`язаний виконати усі роботи, визначені у проектній документації та в кошторисі (проектно-кошторисній документації), якщо інше не встановлено договором будівельного підряду (ст. 877 ЦК України).
Частиною 4 ст. 879 ЦК України передбачено, що оплата робіт провадиться після прийняття замовником збудованого об`єкта (виконаних робіт), якщо інший порядок розрахунків не встановлений за погодженням сторін.
Судом встановлено та відповідачем у справі не заперечується, що зобов`язання за вказаним договором були виконані сторонами у повному обсязі.
Виконання робіт підтверджується наявними в матеріалах справи актами форми КБ-2в та довідками КБ-3. Оплата робіт у розмірі 3 819 280,00 грн, з яких ПДВ 636 546,67грн - підтверджується платіжними інструкціями (а.с. 48-93, т.1).
Згідно п. 14.1.129 пункту 14.1. статті 14 розділу 1 Податкового кодексу України, об`єкти житлової нерухомості - будівлі, зареєстровані згідно із законодавством як об`єкти житлової нерухомості, дачні та садові будинки.
Поняття податку на додану вартість визначено у пп. 14.1.178 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України (надалі - ПК України), згідно з якою податок на додану вартість є непрямий податок, який нараховується та сплачується відповідно до норм розділу V цього Кодексу.
Об`єктом оподаткування ПДВ є операції платників податку, зокрема з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу (п. «а» п. 185.1 ст. 185 ПК України).
Пунктами 30.1-30.2, 30.9 ст.30 ПК визначено, що податкова пільга - передбачене податковим та митним законодавством звільнення платника податків від обов`язку щодо нарахування та сплати податку та збору, сплата ним податку та збору в меншому розмірі за наявності підстав, визначених п.30.2 цієї статті. Підставами для надання податкових пільг є особливості, що характеризують певну групу платників податків, вид їх діяльності, об`єкт оподаткування або характер та суспільне значення здійснюваних ними витрат. Податкова пільга надається шляхом: а) податкового вирахування (знижки), що зменшує базу оподаткування до нарахування податку та збору; б) зменшення податкового зобов`язання після нарахування податку та збору; в) встановлення зниженої ставки податку та збору; г) звільнення від сплати податку та збору.
З наведеного можна виснувати, що за своєю правовою сутністю податок на додану вартість є часткою новоствореної вартості та сплачується покупцем (замовником послуг).
У той же час відповідно до п. 197.15 ст. 197 ПК України, звільняються від оподаткування операції з постачання будівельно-монтажних робіт з будівництва доступного житла та житла, що будується за державні кошти.
Поняття "будівництво житла за державні кошти", що містить у п. 197.15. ст. 197 Податкового кодексу України, слід розуміти як будівництво за грошові кошти, що належать державі.
Поняттю "державні кошти" відповідає інше поняття, яке застосовується у чинному законодавстві «публічні кошти». Так, згідно п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про відкритість використання публічних коштів" визначено, що публічні кошти - кошти державного бюджету, місцевих бюджетів, кошти суб`єктів господарювання державної і комунальної власності, отримані ними від їхньої господарської діяльності тощо.
Згідно ст. 2 Закону України "Про публічні закупівлі" до замовників, які здійснюють закупівлі відповідно до цього Закону, належать, зокрема, органи державної влади (орган законодавчої, органи виконавчої, судової влади), юридичні особи, які є установами, організаціями, які забезпечують потреби держави та є розпорядником, одержувачем бюджетних коштів.
Отже, грошові кошти, що отримані відповідачем як підрядником і надавачем (постачальником) будівельно-монтажних робіт з будівництва житла є державними коштами, отриманими з державного бюджету, що відповідає умовам договорів, що досліджені судом.
Факт фінансування будівництва житла для військовослужбовців Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації за державні кошти також підтверджується ст. 28 ЗУ "Про державний бюджет України на 2021 рік" та Розподілом коштів, передбачених у державному бюджеті за програмою КПКВК 6641060 "Будівництво (придбання) житла для військовослужбовців Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України" на 2021 рік, який затверджено розпорядженням КМУ від 21.03.2021 №260-р.
Таким чином, суд погоджується з доводами прокурора, що здійснені відповідачем роботи на об`єкті "Реконструкція адмінбудівлі під багатоквартирний житловий будинок за адресою: вул. Миру, 1б, с. Коритняни, Ужгородський район, Закарпатська область", здійснювалось за рахунок коштів Державного бюджету України, підлягали звільненню від оподаткування податком на додану вартість згідно з положеннями п. 197.15 ст. 197 ПК України. Тому включення до ціни договорів відповідних сум податку на додану вартість є безпідставним та таким, що суперечить вимогам законодавства.
У відповідності до ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Стаття 203 ЦК України визначає загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину.
Частинами 1-5 ст. 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (ч. 1); особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності (ч. 2); волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (ч. 3); правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (ч. 4); правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (ч. 5).
Недійсність правочину зумовлюється наявністю недоліків та вад його складових елементів: незаконність змісту правочину, невідповідність та відсутність правосуб`єктності учасників правочину, не спрямованість правочину на настання правових наслідків, невідповідність волевиявлення внутрішній волі, недотримання форми правочину на момент його укладення (вчинення).
Аналогічну правову позицію викладено, зокрема, в постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 05.03.2020 у справі №910/5251/19 та від 10.11.2020 у справі №910/9305/19.
Загальні підстави і наслідки недійсності правочинів (господарських договорів) встановлені статтями 215, 216 ЦК України, статтями 207, 208 ГК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (частина друга статті 215 ЦК України). Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (частина третя статті 215 ЦК України).
Відповідно до ч. 2 ст. 207 ГК України виконання господарського зобов`язання, визнаного судом недійсним повністю або в частині, припиняється повністю або в частині з дня набрання рішенням суду законної сили як таке, що вважається недійсним з моменту його виникнення. У разі якщо за змістом зобов`язання воно може бути припинено лише на майбутнє, таке зобов`язання визнається недійсним і припиняється на майбутнє.
Отже, вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків.
У відповідності до ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.
Недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини (ст. 217 Цивільного кодексу України).
Таким чином, приписи статті 217 Цивільного кодексу України регулюють питання щодо правової долі правочину, що має дефекти окремих його частин. При цьому закону може суперечити лише певна частина умов правочину, а інша - йому відповідати. За таких обставин не завжди доцільно визнавати правочин недійсним у цілому, якщо недійсність окремої частини правочину не призводить до недійсності інших його частин.
Хоча ПДВ й включається до ціни товару, однак не є умовою про ціну в розумінні цивільного та господарського законодавства, оскільки не може встановлюватися (погоджуватися чи змінюватися) сторонами за домовленістю, тобто у договірному порядку.
Аналогічну правову позицію викладено, зокрема, у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.12.2021 у справі №910/12764/20, а також постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 01.06.2021 у справі №916/2478/20 та від 10.02.2022 у справі №916/707/21.
Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду в пункті 8.16 постанови від 03.12.2021 у справі № 910/12764/20 (предмет позову - визнання недійсним договору в частині включення ПДВ до договірної ціни і стягнення 96 708,17 грн), тобто зі спору, що виник із подібних правовідносин, виснувала про те, що приписи статті 217 ЦК України регулюють питання щодо правової долі правочину, що має дефекти окремих його частин. При цьому закону може суперечити лише певна частина умов правочину, а інша - йому відповідати. Отже, за таких обставин не завжди доцільно визнавати правочин недійсним у цілому. Не призводить недійсність окремої частини правочину до недійсності інших його частин. Тому законодавець не встановлює недійсності правочину через недійсність окремої його частини, але лише за умови, якщо є підстави вважати, що правочин міг би бути вчинений без включення до нього цієї недійсної частини.
Відтак, згідно правового висновку Об`єднаної Палати Касаційного господарського суду в постанові від 03.12.2021 у справі №910/12764/20, договір може бути визнаний недійсним в частині включення суми податку на додану вартість до вартості (ціни) товару.
При цьому, для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачами і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права. Тлумачення статей 15, 16 ЦК України свідчить, що недійсність правочину, договору, акту органу юридичної особи чи документу як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. По своїй суті ініціювання спору про недійсність правочину, договору, акту органу юридичної особи чи документу не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим.
Аналогічну правову позицію викладено, зокрема, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 27.01.2020 у справі №761/26815/17.
З наведеного слідує, що зміст пунктів 3.1. в частині включення до вартості (ціни) робіт за договором суми податку на додану вартість суперечить положенням Податкового кодексу України, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, що в силу вимог ч. 1 ст. 203 та ч. 1 ст. 215 ЦК України є підставою для визнання цих пунктів недійсними в оспорюваній частині.
Верховним Судом у постанові від 01.06.2021 у справі №916/2478/20 викладено висновок щодо застосування положень статті 1212 ЦК України до правовідносин, подібних до правовідносин у справі, що розглядається.
Згідно з ч.1 ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
Так, у відповідності до ст.1212 ЦК України безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею в себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).
Загальна умова ч.1 ст.1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, бо отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі цієї статті тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.
Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто, відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.
У випадку, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава у встановленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.
В силу приписів ч.2 ст.1212 ЦК України положення глави 83 Цивільного кодексу України "Набуття, збереження майна без достатньої правової підстави" застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.
Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (ч.3 ст.1212 ЦК України).
Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.
За змістом приписів глав 82 і 83 Цивільного кодексу України для деліктних зобов`язань, які виникають із заподіяння шкоди майну, характерним є, зокрема, зменшення майна потерпілого, а для кондикційних - приріст майна в набувача без достатніх правових підстав. Вина заподіювача шкоди є обов`язковим елементом настання відповідальності в деліктних зобов`язаннях. Натомість для кондикційних зобов`язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої.
Таким чином, для виникнення зобов`язання з безпідставного збагачення необхідна наявність наступних умов: 1) збільшення майна в однієї особи (вона набуває нові цінності, збільшує кількість та вартість належного їй майна або зберігає майно, яке неминуче мало б вибути із її володіння); 2) втрата майна іншою особою, тобто збільшення або збереження майна в особи є наслідком втрати або недоотримання цього майна іншою особою; 3) причинний зв`язок між збільшенням майна в однієї особи і відповідною втратою майна іншою особою; 4) відсутність достатньої правової підстави для збільшення майна в однієї особи за рахунок іншої особи, тобто обов`язковою умовою є збільшення майна однієї сторони (набувача), з одночасним зменшенням його в іншої сторони (потерпілого), а також відсутність правової підстави (юридичного факту) для збагачення.
Відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином, тобто мала місце помилка, обман, випадковість або інші підстави набуття або збереження майна, які не можна віднести до підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, передбачених нормами статті 11 Цивільного кодексу України.
Таким чином, обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна.
Відтак, набуття відповідачем як однією зі сторін зобов`язання коштів за рахунок іншої сторони не в порядку виконання договірного зобов`язання, а поза підставами, передбаченими договором, внаслідок перерахування на рахунок відповідача податку на додану вартість понад вартість робіт, які було виконано і передано, виключає застосування до правовідносин сторін норм зобов`язального права, а є підставою для застосування саме положень статті 1212 ЦК України.
З огляду на те, що відповідач отримав від позивача 2 кошти за роботи за договорами в розмірі 3 819 280,00 грн із урахуванням безпідставно нарахованого податку на додану вартість у загальному розмірі 636 546,67 грн, позовні вимоги про стягнення з відповідача 636546,67 грн є обґрунтованими.
Крім цього, у зв`язку з простроченням грошового зобов`язання з повернення суми ПДВ прокурор заявив вимогу про стягнення з відповідача 192 342,80 грн інфляційних (за період з жовтня 2022 року по червень 2025) та 54 359,34 грн. 3% річних, що нараховані з 27.09.2022 по 01.08.2025.
Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч. 2 ст. 625 ЦК України).
Формулювання ст. 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому три проценти річних не є неустойкою у розумінні положень ст. 549 ЦК України.
Таким чином, за змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та три проценти річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Положення ст. 625 ЦК України поширюють свою дію на всі види грошових зобов`язань, а тому в разі прострочення виконання зобов`язання, зокрема, щодо повернення безпідставно одержаних чи збережених грошей нараховуються три проценти річних від простроченої суми, відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України.
Передбачений ч. 2 ст. 625 ЦК України обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми виникає виходячи з наявності самого факту прострочення, який у цій справі має місце з моменту безпідставного одержання відповідачем грошових коштів позивача.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.02.2024 у справі №910/3831/22, в якій зазначено про те, що зобов`язання повернути безпідставно набуте майно виникає в особи безпосередньо з норми статті 1212 ЦК України на підставі факту набуття нею майна (коштів) без достатньої правової підстави або факту відпадіння підстави набуття цього майна (коштів) згодом. Це зобов`язання не виникає з рішення суду. Судове рішення, в цьому випадку, є механізмом примусового виконання відповідачем свого обов`язку з повернення безпідставно отриманих коштів, який він не виконує добровільно.
Враховуючи наведену сталу правову позицію суд дослідив розрахунок 3 % річних та інфляційних втрат та встановив, що він є обґрунтованим та арифметично правильним, а вимога прокурора про стягнення з відповідача 192 342,80 грн інфляційних втрат та 54 359,34грн 3 % річних, є обґрунтованою та підлягає задоволенню.
За приписами статті 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Відповідно до ст.73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
За приписами статей 76, 77 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно зі ст.74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Відповідно до ст.86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Підсумовуючи викладене, суд задовольняє позовні вимоги прокурора у повному обсязі.

Розподіл судових витрат.
На підставі п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається на відповідача. 

Керуючись статтями 123, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,- 

ВИРІШИВ: 

1. Позов задовольнити.

2. Визнати недійсним пункт 3.1. Договору №39 від 04.07.2022, укладеного між Управлінням Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України в Закарпатській області та Приватним підприємством "Ельпласт-Полісся" в частині включення до ціни договору суми ПДВ у розмірі 99 525,00 грн;

3. Визнати недійсним пункт 3.1. Договору №54 від 05.07.2022, укладеного між Управлінням Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України в Закарпатській області та Приватним підприємством "Ельпласт-Полісся" в частині включення до ціни договору суми ПДВ у розмірі 537 021,67 грн;

4. Стягнути з Приватного підприємства "Ельпласт-Полісся" (13211, Житомирська обл., Чуднівський р-н, село Дубище, вул. Миру, будинок 70П, ідентифікаційний код 35901140) на користь Управління Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України в Закарпатській області (88000, Закарпатська обл., місто Ужгород, вул. Довженка, будинок 3, ідентифікаційний код 34747966):
- 636 546,67 грн безпідставно сплаченого ПДВ;
- 192 342,80грн інфляційних;
- 54 359,34 грн 3% річних.

5. Стягнути з Приватного підприємства "Ельпласт-Полісся" (13211, Житомирська обл., Чуднівський р-н, село Дубище, вул. Миру, будинок 70П, код ЄДРПОУ 35901140) на користь Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону (79007, Львівська обл., місто Львів, вул. Клепарівська, будинок 20, ідентифікаційний код 38326057):

- 15 443,80 грн судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. 
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 

Повне рішення складено: 30.06.26 

Суддя Давидюк В.К. 

Сторонам: через "Електронний суд".