Справа № 752/7378/26 
Провадження № 2/752/9236/26

Р І Ш Е Н Н Я
іменем України

29 квітня 2026 року Голосіївський районний суд міста Києва у складі:
головуючого судді Хоменко В.С.
при секретарі Павлюх П.В.,
розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін в приміщенні Голосіївського районного суду міста Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Полтавській області, Головного управління Державної казначейської служби України у Полтавській області про відшкодування шкоди завданої незаконним рішенням і діями органів досудового слідства, прокуратури,-
ВСТАНОВИВ:
у березні 2026 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом, у якому просить стягнути з Державного бюджету України шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку на його користь 129 647,67 грн збитків, завданих пошкодженням автомобіля, 20 740,00 грн протиправно стягнутих з нього за транспортування та період зберігання автомобіля на майданчику, 20 000,00 грн моральної шкоди, а також судові витрати: 9 281,60 грн витрат на проведення експертизи, 40 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.
Свої вимоги позивач мотивував тим, що він є власником транспортного засобу Cadillac Escalade, д.н.з. НОМЕР_1 . 
ОСОБА_1 зазначав, що 13.12.2024 року в межах кримінального провадження № 12023170500000367 в ході обшуку старшим слідчим відділу СУ ГУНП в Полтавській області вилучено вказаний автомобіль, який цього ж дня доставлено та поміщено на майданчик тимчасового зберігання.
При цьому, позивач зауважував, що в акті огляду та поміщення на зберігання арештованого транспортного засобу зазначено, що на момент вилучення автомобіль Cadillac Escalade, д.н.з. НОМЕР_1 , перебував у комплектному стані та мав лише пошкодження лакофарбового покриття на передньому бампері справа, однак інші пошкодження не зазначені.
ОСОБА_1 вказував, що ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 12.01.2026 року в справі № 752/7929/25 знято арешт, зокрема, в частині користування транспортним засобом Cadillac Escalade, д.н.з. НОМЕР_1 , та на виконання цієї ухвали 24.02.2026 року він отримав автомобіль з майданчика тимчасового зберігання транспортних засобів, виявивши, при цьому пошкодження, яких на момент вилучення не було, а саме: подряпини з вм`ятинами на передніх пасажирських дверях справа; подряпини накладки дверей передніх правих; подряпини та розлом накладки дверей передніх лівих; подряпини накладки дверей задніх лівих; пошкодження куліси важеля коробки перемикання передач; пошкодження замка запалення.
Крім того, за видачу автомобіля з нього протиправно стягнуто 20 740,00 грн за період зберігання транспортного засобу на майданчику та послуги з евакуації.
Позивач додав, що згідно з висновком експерта № 2332 судової транспортно-товарознавчої експертизи від 03.03.2026 року, вартість відновлення пошкоджень автомобіля, яких останній зазнав під час транспортування та зберігання на штрафмайданчику становить 129 647,67 грн, при цьому вартість послуг експерта складає 9 281,60 грн.
Також позивач зауважив, що пошкодження автомобіля та необхідність понесення витрат на його відновлення спричинили йому моральні страждання, пов`язані з тривалим позбавленням можливості користування автомобілем, необхідністю витрачати час та кошти на відновлення майна, та переживаннями через пошкодження майна, які оцінює в сумі 20 000,00 грн.
В зв`язку з викладеним, позивач просить позов задовольнити.
Ухвалою від 26.03.2026 року відкрито провадження в справі. Розгляд справи визначено проводити в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін.
07.04.2026 року до суду від ГУ ДКС України у Полтавській області надійшов відзив на вказану позовну заяву в якому представник ОСОБА_2 просить у позові відмовити, посилаючись на те, що відшкодувати матеріальну шкоду, завдану протиправною бездіяльністю посадовою особою ГУНП в Полтавській області (у разі її доведення позивачем) має саме та юридична особа, працівник якої своїми діями чи бездіяльністю привів до завдання матеріальної шкоди, тобто ГУНП в Полтавській області; позивачем не надано жодного доказу для підтвердження факту заподіювання моральної шкоди, а саме: розмір шкоди, причинний зв`язок цієї шкоди із неправомірними діями заподіювача шкоди, розрахунок щодо суми визначення моральної шкоди; надані докази і фактичні обставини справи не дають обґрунтованих підстав вважати, що позивачу завдано моральної шкоди; позивачем не доведено факту заподіяння йому моральної шкоди, а також не зазначено з яких саме міркувань він виходив при визначенні розміру шкоди в сумі 20 000,00 грн, що суперечить вимогам розумності та справедливості.
07.04.2026 року до суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив ГУ ДКС України у Полтавській області на вказану позовну заяву, в якій ОСОБА_3 зазначає, що ГУНП в Полтавській області відноситься до органів державної влади, а тому завдана шкода в даному випадку відшкодовується державою; працівниками ГУНП в Полтавській області не забезпечено належне зберігання та схоронність транспортного засобу позивача, що привело до пошкодження автомобіля, а доведеністю причинно-наслідкового зв`язку між завданою шкодою та діями зі сторони працівників ГУНП в Полтавській області, які це спричинили, безспірним є наявність душевних страждань та переживань позивача, які оцінено, враховуючи засади розумності та справедливості.
13.04.2026 року до суду від ГУНП в Полтавській області надійшов відзив на вказану позовну заяву в якому представник ОСОБА_4 просить у задоволенні позову відмовити, посилаючись на те, що позбавлення права розпорядження, відчуженнята користування транспортним засобом позивача відбулось на підставі ухвали слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави від 18.12.2024 року; працівниками поліції не завдано жодних пошкоджень транспортному засобу, в тому числі й в ході проведення обшуку; позивачем жодним чином не доведено, що пошкодження його автомобіля виникли саме під час транспортування та/або зберігання автомобіля; позивачем не долучено доказів (судових рішень тощо), що свідчать пропротиправність дій ГУНП в Полтавській області, зокрема, в ході проведення обшуку, транспортування та зберігання транспортного засобу.
14.04.2026 року до суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив ГУНП в Полтавській області на вказану позовну заяву, в якій ОСОБА_3 зазначає, що з наявних фотознімків і відеозапису, які зроблені під час отримання автомобіля вбачаються пошкодження транспортного засобу; відеозаписом з обшуку під час якого автомобіль вилучено підтверджується, що двоє працівників поліції, прикладаючи силу, намагалися перемкнути селектор АКПП автомобіля в аварійному режимі, втручались у механізм замка запалювання, що і стало наслідком відповідних пошкоджень, а перед поміщенням транспортного засобу на спеціальний майданчик для зберігання тимчасово затриманих транспортних засобів слідчим вказано, що автомобіль має лише пошкодження бампера; враховуючи те, що весь час, з моменту вилучення автомобіля і до моменту його отримання позивачем він перебував на зберіганні у ГУНП в Полтавській області та під його відповідальністю, позивачем доведено заподіяння йому шкоди у відповідних заявлених розмірах належними і допустимими доказами, які наявні в матеріалах справи.
Заперечення щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не надходили.
Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не надходило.
Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Отже, суд розглядає справу за наявними у справі доказами, які надані сторонами.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного.
Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що позивач є власником автомобіля Cadillac Escalade, д.н.з. НОМЕР_1 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 .
Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави № 554/7925/24 від 12.12.2024 року надано дозвіл на проведення обшуку прибудинкової території та підземного паркінгу бізнес-центру «Фаренгейт» за адресою: м. Київ, Голосіївський район, вул. Фізкультури, 30-В, в якому перебуває автомобіль марки Cadillac Escalade, д.н.з. НОМЕР_1 , який належить та яким користувався підозрюваний ОСОБА_1 .
Відповідно до протоколу обшуку від 13.12.2024 року, складеному слідчим відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП в Полтавській області в кримінальному провадженні № 12023170500000367 від 08.02.2023 року, проведеному в гаражному боксі за адресою: вул. Фізкультури, буд. 30-В, в м. Києві, виявлено автомобіль Cadillac Escalade, д.н.з. НОМЕР_1 , який опечатано, вилучено та направлено на зберігання на спеціальний майданчик для зберігання тимчасово затриманих транспортних засобів.
Згідно з актом огляду та поміщення на зберігання арештованого транспортного засобу від 13.12.2024 року, старшим слідчим відділу СУ ГУНП у Полтавській області в ході досудового розслідування кримінального провадження № 12023170500000367 від 08.02.2023 року, на території спеціального майданчика для зберігання тимчасово затриманих транспортних засобів при ГУНП у м. Києві та області в присутності понятих здійснено огляд та поміщення на зберігання транспортного засобу (вилучений в ході обшуку) від 13.12.2024 року Cadillac Escalade, д.н.з. НОМЕР_1 . Транспортний засіб перебуває у комплектному стані, має слід експлуатації, пошкодження лакофарбового покриття на передньому бампері справа. Оглянутий транспортний засіб вилучено, опечатано.
Також з наявних в матеріалах справи відеозаписів з обшуку, вбачається втручання працівників поліції в роботу (розбирання), зокрема: важеля коробки передач, замка запалювання автомобіля, при цьому поліцейський перед вилученням транспортного засобу вказує лише на пошкодження переднього бампера.
При цьому, судом з`ясовано, що ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва в справі № 752/7929/25 від 12.01.2026 року скасовано арешт в частині позбавлення права користування, накладений ухвалами слідчого судді Октябрського районного суду міста Полтави від 11.12.2024 року та 18.12.2024 року на належні обвинуваченому ОСОБА_1 транспортні засоби, в тому числі й Cadillac Escalade, д.н.з. НОМЕР_1 , який передано позивачу на відповідальне зберігання з метою його збереження, регулярного технічного обслуговування і підтримання у належному стані, попередивши останнього про кримінальну відповідальність за незаконні дії щодо майна, на яке накладено арешт.
Як вбачається з протоколу виконання ухвали про часткове скасування арешту майна та повернення вилученого майна від 20.02.2026 року, складеного старшим слідчим відділу СУ ГУНП в Полтавській області за участі позивача та його представника в кримінальному провадженні № 12023170500000367 від 08.02.2023 року, відповідно до ухвали слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва від 12.01.2026 року в справі № 752/7929/25 про скасування арешту майна ОСОБА_5 йому заборонено відчуження та розпорядження транспортним засобом Cadillac Escalade, д.н.з. НОМЕР_1 , який вилучено під час обшуку за адресою: вул. Фізкультури, буд. 30-В, в м. Києві, та який передається останньому на відповідальне зберігання. ОСОБА_1 зроблено напис в протоколі, що на автомобілі наявні пошкодження лакофарбового покриття та вм`ятина на передніх дверях пасажира.
Крім того, судом з`ясовано, що після отримання із штрафмайданчика транспортного засобу Cadillac Escalade, д.н.з. НОМЕР_1 , позивачем складено на ім`я старшого слідчого СУ ГУНП в Полтавській області розписку від 24.02.2026 року, в якій зазначено, що автомобіль Cadillac Escalade, д.н.з. НОМЕР_1 , має пошкодження передніх правих дверей, лакофарбового покриття дверних арок з лівої сторони, замка запалення, коробки передач, та протиугонної системи безпеки автомобіля.
Відповідно до висновку експерта № 2332 транспортно-товарознавчої експертизи по колісному транспортному засобу Cadillac Escalade, д.н.з. НОМЕР_1 , складеного 03.03.2026 року судовим експертом Абрамкіним Б.П., вартість відновлювального ремонту цього автомобіля, пошкодженого внаслідок слідчо-оперативних дій СУ ГУНП в Полтавській області під час його вилучення 13.12.2024 року та під час його зберігання на майданчику тимчасового затримання у період з 13.12.2024 року до 24.02.2026 року на дату проведення розрахунків становить 129 647,67 грн. Перелік пошкоджених складових колісного транспортного засобу: двері передні праві (деформація, ремонт), накладка дверей передніх правих (подряпини, заміна), накладка дверей задніх правих (розламана, подряпини, заміна), накладка дверей передніх лівих (розламана, подряпини, заміна), накладка дверей задніх лівих (подряпини, заміна), замок запалення переднього (не повертається ключ, заміна в зборі), куліса важеля коробки передач (розірваний тросик, заміна). Можливі скриті дефекти кришки замка запалення, потребує діагностики.
Вказані обставини з`ясовані експертом та підтверджуються здійсненими фото до вказаного висновку, протоколом № 2332 технічного огляду колісного транспортного засобу від 26.02.2026 року за адресою: вул. Чорногірська, буд. 30, в м. Києві, та ремонтною калькуляцією, які є додатками до висновку експерта № 2332 транспортно-товарознавчої експертизи по колісному транспортному засобу Cadillac Escalade, д.н.з. НОМЕР_1 , складеного 03.03.2026 року. 
Згідно з платіжною інструкцією від 02.03.2026 року позивачем сплачено за послуги згідно з рахунком № 2332 від 26.02.2026 року ФОП ОСОБА_6 9 281,60 грн.
Крім того, судом з`ясовано, що відповідно до платіжного доручення № 3689 від 24.02.2026 року ОСОБА_1 сплачено ТОВ «Укрспецпарк» 20 740,00 грн за зберігання та евакуацію транспортного засобу Cadillac Escalade, д.н.з. НОМЕР_1 , на арештмайданчику.
Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
За приписами ст.ст.15,16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу в разі їх порушення, невизнання чи оспорювання. Одним з способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.
Статтею 56 Конституції України кожному гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Відповідно до ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також втрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
До складу збитків включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.
За загальними положеннями, передбаченими ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, заподіяна майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені ст. 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.
Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється ч. 1 ст. 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.
За відсутності підстав для застосування ч. 1 ст. 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (ст.ст. 1173, 1174 ЦК України).
Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі ст. 1174 ЦК України.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14.04.2020 у справі № 925/1196/18 дійшла висновку про те, що ст.ст. 1173,1174 ЦК України є спеціальними й передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Так, зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою. Утім, цими нормами не заперечується обов`язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про стягнення збитків. Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі ст.1173 ЦК України. При цьому природа такого зв`язку має бути пряма, тобто дії відповідача мають завдавати шкоду позивачеві як conditio sine qua non («умова, без якої не може бути»).
Під шкодою розуміється майнова шкода, що виражається в зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права та (або) применшення немайнового блага (життя, здоров`я тощо). Такий елемент, як наявність шкоди, полягає у будь-якому знеціненні блага, що охороняється законом.
Протиправною в цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи.
Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стає об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди. Наявність такої умови цивільно-правової відповідальності, як причинний зв`язок між протиправною поведінкою і шкодою (збитками), зумовлена необхідністю встановлення факту, що саме протиправна поведінка конкретної особи, на яку покладається така відповідальність, є тією безпосередньою причиною, що з необхідністю та невідворотністю спричинила збитки.
Отже, необхідною підставою для притягнення органу державної влади чи місцевого самоврядування, їх посадової або службової особи до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії такої особи чи органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою. Обов`язок щодо доведення наявності зазначених умов покладено на позивача, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі ст. 1173 ЦК України. У разі відсутності хоча б одного із цих елементів відповідальність у вигляді відшкодування збитків не наступає.
Питання наявності між сторонами деліктних зобов`язань та цивільно-правової відповідальності за заподіяну шкоду перебуває у площині цивільних правовідносин потерпілого та держави, при цьому суд самостійно встановлює наявність чи відсутність складу цивільного правопорушення, який став підставою для стягнення шкоди, оцінюючи надані сторонами докази.
Таким чином, суд, оцінюючи надані сторонами докази, самостійно встановлює наявність чи відсутність складу цивільного правопорушення, який став підставою для стягнення позадоговірної шкоди, завданої органами влади або органами місцевого самоврядування, чи їх посадовими або службовими особами. Водночас доказування у таких господарських спорах протиправності (неправомірності) рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади або місцевого самоврядування, чи їх посадових або службових осіб, не потребує в обов`язковому порядку наявності відповідного судового рішення (вироку) суду, що набрало законної сили.
Дії (бездіяльність) відповідного органу, внаслідок яких (якої) було завдано шкоди, є основним предметом доказування та, відповідно, встановлення у цій справі, оскільки відсутність такого елемента делікту свідчить про відсутність інших складових цієї правової конструкції та відсутність самого заподіяння шкоди як юридичного факту, внаслідок якого виникають цивільні права та обов`язки (ст. 11 ЦК України).
Відповідно до ч. 2 ст. 2, ч. 1 ст. 170 ЦК України учасниками цивільних відносин є: держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права. Держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.
Держава бере участь у справі як відповідач через відповідні органи державної влади, зазвичай, орган, діями якого заподіяно шкоду (подібний висновок викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 27.11.2019 року в справі №242/4741/16-ц, від 25.03.2020 року в справі № 641/8857/17, від 15.12.2020 року в справі №752/17832/14-ц), в даному випадку ГУНП в Полтавській області.
Згідно зі ст.1 Закону України «Про Національну поліцію», Національна поліція України (поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку. Діяльність поліції спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ України згідно із законом.
Відповідно до п.1, пп.9 п.4 Положення про Національну поліцію України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.10.2015 року №877, до основних завдань Національної поліції України належить реалізація державної політики у сферах забезпечення охорони прав і свобод людини, інтересів суспільства і держави, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку. Крім того, Національна поліція України здійснює досудове розслідування кримінальних правопорушень у межах визначеної підслідності.
За змістом ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Згідно з ч. 2 ст. 100 КПК України речовий доказ або документ, наданий добровільно або на підставі судового рішення, зберігається у сторони кримінального провадження, якій він наданий. Сторона кримінального провадження, якій наданий речовий доказ або документ, зобов`язана зберігати їх у стані, придатному для використання у кримінальному провадженні. Речові докази, які отримані або вилучені слідчим, прокурором, оглядаються, фотографуються та докладно описуються в протоколі огляду. Зберігання речових доказів стороною обвинувачення здійснюється в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до ч. 1 ст. 167 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення, або його спеціальну конфіскацію в порядку, встановленому законом.
Тимчасове вилучення майна може здійснюватися під час обшуку, огляду (ч. 2 ст. 168 КПК України).
За приписами п. 2 ч. 1 і ч. 3 ст. 169 КПК України тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено: за ухвалою слідчого судді чи суду, у разі відмови у задоволенні клопотання прокурора про арешт цього майна. Слідчий, прокурор після отримання судового рішення про відмову в задоволенні або про часткове задоволення клопотання про арешт тимчасово вилученого майна, судового рішення про повне або часткове скасування арешту тимчасово вилученого майна повинні негайно вжити заходів щодо виконання судового рішення та направити повідомлення про його виконання слідчому судді.
Відповідно до ч. 3 ст. 173 КПК України відмова в задоволенні або часткове задоволення клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі відповідно всього або частини тимчасово вилученого майна.
Крім цього, ч. 4 ст. 168 КПК України передбачено, що після тимчасового вилучення майна уповноважена службова особа зобов`язана забезпечити схоронність такого майна впорядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Порядком зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 19.11.2022 року №1104, визначені правила зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, та схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження.
Відповідно до п. 27 вказаного Порядку схоронність тимчасово вилученого майна до повернення майна власнику у зв`язку з припиненням тимчасового вилучення майна або до постановлення слідчим суддею, судом ухвали про накладення арешту на майно, забезпечується згідно з п. п. 1-26 цього Порядку.
Отже, чинним законодавством прямо передбачений обов`язок належно зберігати тимчасово вилучене майно та негайно повернути його в разі відмови в задоволенні або часткового задоволення клопотання про арешт тимчасово вилученого майна, а також повного або часткового скасування арешту тимчасово вилученого майна.
Виходячи із системного аналізу наведених правових норм, а також з огляду на ті обставини, що документи наявні в матеріалах справидають можливість визначити технічний стан транспортного засобу на момент його арешту (був у комплектному стані та мав пошкодження лише лакофарбового покриття на передньому бампері справа), а також встановити, що після повернення ОСОБА_1 автомобіля Cadillac Escalade, д.н.з. НОМЕР_1 , із штрафмайданчика цей транспортний засіб потребував технічного обслуговування, відновлення та заміни окремих вузлів або агрегатів уже на той час, а саме: дверей передніх правих, накладки дверей передніх правих, накладки дверей задніх правих, накладки дверей передніх лівих, накладки дверей задніх лівих, замка запалення переднього, куліси важеля коробки передач, про що й було зазначено позивачем упротоколі виконання ухвали про часткове скасування арешту майна та повернення вилученого майна від 20.02.2026 року, розписці на ім`я старшого слідчого СУ ГУНП в Полтавській області розписку від 24.02.2026 року, та ці факти підтверджені результатами відповідної незалежної експертної оцінки компетентним фахівцем, отже, суд дійшов висновку, що витрати на ремонт у сумі 129 647,67 грн є саме наслідком вилучення (арешту) належного позивачу транспортного засобу та його тримання на штрафмайданчику, водночас відповідачами не спростовано жодним належним і допустимим доказом вказаних обставин.
При цьому, дослідивши висновок експерта № 2332 транспортно-товарознавчої експертизи по колісному транспортному засобу Cadillac Escalade, д.н.з. НОМЕР_1 , складений 03.03.2026 року судовим експертом Абрамкіним Б.П., суд зазначає, що відсутні підстави ставити поданий позивачем висновок під сумнів.
В свою чергу, відповідачами не спростовано, що висновок експерта відповідає дійсності та вони не оспорювали його правильність, при цьому не були позбавлені права звернутися до суду з клопотанням про призначення додаткової (повторної) експертизи.
Отже, судом встановлено, що вказаний транспортний засіб до 13.12.2024 року був у придатному стані та за встановлених обставин, позивачем доведено розмір завданих збитків внаслідок проведення обшуку та вилучення, а також незабезпечення належного зберігання транспортного засобу Cadillac Escalade, д.н.з. НОМЕР_1 , на загальну суму 129 647,67 грн.
Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку що завдані позивачу збитки в заявленому вище розмірі є наслідком неправомірних дій та бездіяльності службових осіб відповідача ГУНП в Полтавській області, внаслідок пошкодження його автомобіля без надання доказів такої необхідності під час проведення слідчої дії (обшуку та вилучення) та незабезпечення останніми схоронності тимчасово вилученого майна, а майнові збитки - наслідком їх такої протиправної поведінки.
Відповідно до ст. 123 КПК України витрати, пов`язані із зберіганням і пересиланням речей і документів, здійснюються за рахунок Державного бюджету України в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до п. 32 Порядку зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19.11.2012 року № 1104, фінансування витрат, пов`язаних із зберіганням чи пересиланням речових доказів, здійснюється за рахунок коштів державного бюджету, передбачених для утримання органу, у складі якого функціонує слідчий підрозділ або підрозділ дізнання, який здійснив пересилання речових доказів або їх передачу на зберігання.
Відповідно до п.13 Інструкції про порядок вилучення, обліку, зберігання та передачі речових доказів у кримінальних справах, цінностей та іншого майна органами дізнання, досудового слідства і суду (Спільний наказ МВС, ГПУ, ДПА, СБУ, ВСУ, ДСА № 51/401/649/471/23/125 від 27.08.2010 року) витрати, пов`язані із зберіганням речових доказів, цінностей та іншого вилученого майна, несе орган, на зберіганні якого знаходиться вилучене майно. У випадках, коли майно передається на зберігання в інші установи, підприємства, організації як таке, що потребує спеціальних умов зберігання, такі витрати покриваються за рахунок держави.
Враховуючи, що автомобіль Cadillac Escalade, д.н.з. НОМЕР_1 , передано на зберігання слідчим, то в такому випадку, підстав оплачувати стоянку автомобіля на штрафмайданчику в позивача не було.
Отже, стягнення з позивача витрат на зберігання транспортного засобу, який був визнаний речовим доказом у кримінальному провадженні, завдає шкоду правам і законним інтересам позивача, а тому 20 740,00 грн сплачених позивачем за транспортування та період зберігання автомобіля на майданчику також підлягають стягненню на користь останнього, адже такі відповідно до ст. 118 КПК України входять до складу процесуальних витрат і розподіляються відповідно до ст. 124 КПК України- у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати. За відсутності в обвинуваченого коштів, достатніх для відшкодування зазначених витрат, вони компенсуються потерпілому за рахунок Державного бюджету України у випадках та в порядку, передбачених законом для компенсації шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.
Таким чином позивачем доведено і судом встановлено наявність складу цивільного правопорушення, що є підставою для притягнення відповідача ГУНП в Полтавській області до відповідальності у виді стягнення шкоди на підставі ст.ст. 1173, 1174 ЦК України.
Крім того, суд вказує, що загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені ст. 1167 ЦК України, відповідно до якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
У ч. ч. 1 та 2 ст. 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Положеннями ч. 3 ст. 23 ЦК України визначено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Безумовно, у зв`язку з пошкодженням майна позивача, протиправною поведінкою службових осіб відповідача ГУНП в Полтавській області та необхідністю вчиняти дії щодо відновлення порушеного права, ОСОБА_1 спричинена моральна шкода.
Однак, розмір моральної шкоди, який позивач просить стягнути в сумі 20 000,00 грн не узгоджується з принципами справедливості, добросовісності та розумності, які згідно з ч. 6 ст. 3 ЦК України відносять до загальних засад цивільного законодавства. 
Тому розмір моральної шкоди, заподіяної ОСОБА_1 внаслідок пошкодження належного йому автомобіля, підлягає зменшенню до 10 000,00 грн.
Підстави для стягнення моральної шкоди в більшому розмірі відсутні та стороною позивача не обґрунтовані.
При цьому, суд зауважує, що з урахуванням того, що саме на державу покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 27.11.2019 року в справі №242/4741/16-ц дійшла висновку про те, що належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовою або службовою особою, є держава як учасник цивільних відносин.
Особою, відповідальною перед потерпілим за шкоду, завдану органами державної влади, їх посадовими та службовими особами, та відповідачем у справі є держава, яка набуває і здійснює свої цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.
Таким органом у цій справі є ГУНП в Полтавській області як особа, відповідальна у спірний період за збереження та повернення тимчасового вилученого майна, та ГУ ДКС України у Полтавській області, яка здійснює списання коштів з державного бюджету на підставі рішення суду.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.03.2019 року в справі №920/715/17.
В той же час, залучення або ж незалучення до участі у таких категоріях спорів Державної казначейської служби України чи її територіального органу не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки відповідачем є держава, а не Державна казначейська служба України чи її територіальний орган, яка відповідно до законодавства є органом, який здійснює повернення коштів з державного бюджету (подібний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.11.2019 року в справі №242/4741/16-ц, від 19.06.2018 року в справі №910/23967/16.
Порядок виконання судових рішень про стягнення коштів з державного органу визначений Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», яким встановлено, що виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.
Державна казначейська служба України та її територіальний орган можуть бути залучені до участі в справі з метою забезпечення завдань цивільного судочинства, однак їх незалучення не може бути підставою для відмови у позові.
У рішенні Конституційного Суду України від 03.10.2001 року в справі № 1-36/2001 визначено, що шкода, завдана незаконними діями державних органів, відшкодовується за рахунок державного бюджету.
Кошти державного бюджету належать на праві власності державі.
Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (ч. 2 ст. 2 ЦК України).
Враховуючи вищевикладене, позивач має право на відшкодування майнової шкоди та моральної шкоди за рахунок держави, а тому, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову.
Відповідно до п. 11 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір не справляється за подання позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, а так само незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду.
При цьому, за змістом ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Статтею 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема: на професійну правничу допомогу, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.
Частиною 6 ст. 139 ЦПК України передбачено, що розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів.
Згідно з ч. 1 ст. 106 ЦПК України учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення.
Судом з`ясовано, що позивачем долучено до матеріалів справи висновок експерта № 2332 транспортно-товарознавчої експертизи по колісному транспортному засобу Cadillac Escalade, д.н.з. НОМЕР_1 , складений 03.03.2026 року на його замовлення судовим експертом Абрамкіним Б.П.
При цьому, за підготовку вказаного висновку позивачем сплачено за послуги згідно з рахунком № 2332 від 26.02.2026 року ФОП ОСОБА_6 9 281,60 грн.
Суд зазначає, що сторона, на користь якої ухвалено рішення, має право на відшкодування витрат за експертизу, проведену як до подання позову, так і після (особливо, якщо судом враховано відповідний висновок експертизи як доказ).
Суд зазначає, що при ухваленні вказаного рішення в частині відшкодування майнової шкоди, поданий позивачем висновок експерта № 2332 транспортно-товарознавчої експертизи по колісному транспортному засобу Cadillac Escalade, д.н.з. НОМЕР_1 , складений 03.03.2026 року, враховано як доказ і позов в цій частині задоволено судом в повному обсязі.
Отже, відшкодування ОСОБА_1 витрат, пов`язаних з проведенням експертизи у розмірі 9 281,60 грн, виходячи з врахування висновку експерта № 2332 від 03.03.2026 року, як доказу при прийнятті рішення, відповідає вимогам розумності та правової визначеності.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 19, 76-81, 82, 89, 141, 258, 259, 263, 264, 265, 274-279, 352, 354 ЦПК України, суд, -
У Х В А Л И В:
позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Полтавській області, Головного управління Державної казначейської служби України у Полтавській області про відшкодування шкоди завданої незаконним рішенням і діями органів досудового слідства, прокуратури - задовольнити частково.
Стягнути з Державного бюджету України шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 майнову шкоду в розмірі 129 647,67 грн (сто двадцять дев`ять тисяч шістсот сорок сім гривень 67 копійок), компенсацію завданої моральної шкоди в сумі 10 000,00 грн (десять тисяч гривень 00 копійок) і 9 281,60 грн (дев`ять тисяч двісті вісімдесят одну гривню 60 копійок) витрат на проведення експертизи.
В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.
Відомості щодо учасників справи:
Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 ;
Відповідачі: Головне управління Національної поліції в Полтавській області, код ЄДРПОУ 40108630, місцезнаходження: вул. Юліана Матвійчука, буд. 83, м. Полтава, 36000;
Головне управління Державної казначейської служби України у Полтавській області, код ЄДРПОУ 37959255, місцезнаходження: вул. Шевченка, буд. 1, м. Полтава, 36011. 
Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя В.С. Хоменко