ВИРОК
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

 
«21» квітня 2026 року  м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів:

ОСОБА_1 ОСОБА_2   ОСОБА_3  

за участю секретаря  ОСОБА_4 

учасників судового провадження: 

прокурора    ОСОБА_5  
обвинуваченої    ОСОБА_6 
захисника     ОСОБА_7  

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, зареєстрованого в ЄРДР за № 12022152020001166, 

за апеляційними скаргами прокурора Окружної прокуратури міста Миколаєва ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 на вирок Центрального районного суду м. Миколаєва від 09 вересня 2025 року щодо 

ОСОБА_6 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Миколаєва, проживаючої за адресою:  АДРЕСА_1 , раніше не судимої

- обвинуваченої за ч. 4 ст. 186 КК України.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції. 

Вироком Центрального районного суду м. Миколаєва від 09 вересня 2025 року  ОСОБА_6 засуджена за ч. 4 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_6 ухвалено рахувати з дня набрання вироком законної сили. 

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано у строк відбування покарання ОСОБА_6 строк попереднього ув`язнення з 22.03.2023 до 23.10.2024, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Стягнуто зі ОСОБА_6 судові витрати за проведення експертиз в сумі 8 872 грн 66 коп. Вирішено питання речових доказів. 

Короткий зміст вимог апеляційних скарг.

Захисник просить вирок скасувати і закрити кримінальне провадження за відсутністю події кримінального правопорушення та недоведеністю вини обвинуваченої.

Прокурор просить вирок щодо  ОСОБА_6  скасувати в частині кваліфікації дій обвинуваченої та призначення покарання з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність. Ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_6 винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, а саме, у відкритому викраденні чужого майна (грабежі), вчиненому повторно, в умовах воєнного стану, та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання призначених покарань за даним вироком та за вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва від 18 липня 2024 року і вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 12 червня 2025 року, визначити остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років 3 місяці.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Узагальнені доводи осіб, які подали апеляційні скарги.

Захисник ОСОБА_7  вважає вирок суду незаконним та таким, що підлягає скасуванню з підстав невідповідності висновків суду першої
інстанції фактичним обставинам кримінального провадження

Зазначає, що факт викрадення товару саме ОСОБА_6 встановлено після перегляду відеозаписів з камер відеоспостереження магазину, що підтверджується показаннями потерпілої ОСОБА_9 . Тобто встановлено, що саме вкрали і в якій кількості через певний проміжок часу за допомогою відеозапису и проведеної інвентаризації. Під час здійснення крадіжки це не було відомо. Звертає увагу, що ОСОБА_9 не бачила, як ОСОБА_6 взяла товар і поклала до сумки. 
Стверджує, що потерпіла не спостерігала по камерам відеоспостереження за обвинуваченою, а тому не могла бачити, що ОСОБА_6 поклала в сумку товар. Вона припустила, що обвинувачена могла покласти товар в сумку. У відкритій сумці вона побачила гель для душу і зазначила, що цей товар продається не тільки в їх магазині.

Свідок ОСОБА_10 у суді не допитувалася, тому підтвердити, що вона бачила по камерам відеоспостереження і що їй говорила ОСОБА_9 , неможливо. Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_11 не була очевидцем подій, оскільки у той день не працювала. 

Зазначає, що на відеозаписі з камер спостереження неможливо встановити особу, який товар і в якій кількості вона бере. Також неможливо побачити товар, що знаходиться на вітрині-стелажі, розташованої вздовж стіни навпроти 1-го та 2-го проходу торгівельної зали магазину. Зазначені у протоколі обставини щодо конкретного товару не підтверджуються відеозаписом.

Також, при відтворені відеофайлів 05.07.2022 2.МОУ2 і 05.07.2022 на екрані з`являється відеозапис, на якому не зазначена дата, тривалість відео, назва відео файлу і камера відеоспостереження. Неможливо з`ясувати, коли саме відбуваються події, відображені на відеозапису та яке відношення вони мають до розгляду даної справи. Також на відеозаписі не можливо встановити, який саме товар жінка поклала в сумку і чи не викладала його. Ці відеофайли підтверджують лише перебування обвинуваченої у даному магазині і не свідчать про викрадення нею майна з магазину.

Окрім того, відеозапис, наданий потерпілою стороною, не є оригіналом відеозапису з камер відеоспостереження і не є його копією. Матеріали провадження свідчать про отримання слідчим відеофайлів із зображенням жінки, тобто фрагментів, а не усього запису. Захисник вважає, що записи відео з камер відеоспостереження не підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, а також їх достовірність, тому не є належними доказами відповідно до ст. 85, 86 КПК України. Мотиви щодо визнання доказу належним судом не зазначені.

На думку захисника, аналізуючи досліджені докази, можна зробити висновок про те, що не доведена подія кримінального правопорушення, коли і де це відбувалось, що саме викрали та причетність обвинуваченої до цього. 

Тому, на переконання винуватість обвинуваченої ОСОБА_6 не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду.

Прокурор ОСОБА_8 , не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження, доведеності вини обвинуваченої вважає, що вирок суду в частині кваліфікації дій обвинуваченої та призначення покарання підлягає скасуванню з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме незастосування судом закону, який підлягає застосуванню.

Вважає, що висновок суду про відсутність у діях ОСОБА_6 кваліфікуючої ознаки «повторність» є помилковим. Просить врахувати, що обвинувачена упродовж 2018 та 2019 років вчиняла кримінальні правопорушення, передбачені ч. 2 ст. 185 та ч. 2 ст. 186 КК України, за які її засуджено вироком Ленінського районного суду м.Миколаєва від 18.07.2024.

Окрім того, ОСОБА_6 11.03.2023 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 186 КК України, за яке її засуджено вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 18.07.2024.

За оскаржуваним вироком, судом встановлено фактичні обставини кримінального провадження, відповідно до яких інкримінований злочин обвинуваченою вчинено 05.07.2022, тобто до її засудження за вчинення попередніх корисливих злочинів, а не після погашення судимості.

Наявність чи відсутність повторності необхідно встановлювати, виходячи з обставин, які існували на час вчинення злочину, а не на час постановлення вироку чи рішення суду вищої інстанції. Зазначена правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду у справі №484/3214/17 від 15.05.2019.

Відтак, органом досудового розслідування дії обвинуваченої за ч. 4 ст. 186 КК України кваліфіковані як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений повторно, в умовах воєнного стану. 

Зазначає, що суд не навів відповідного обґрунтування у вироку, при кваліфікації кримінального правопорушення, у вчиненні якого визнав ОСОБА_6 винною, виключив кваліфікуючу ознаку «вчинене повторно», чим допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Вказані положення закону України про кримінальну відповідальність судом не враховані та відповідно судом при ухвалені рішення не застосовано положення ч. 4 ст. 70 КК України.

Щодо призначеного покарання прокурор зазначає, що з матеріалів кримінального провадження не вбачається наявності у ОСОБА_6 належної критичної оцінки своєї протиправної поведінки, її осуду та бажання виправити ситуацію, яка склалась. 
Натомість, обставини вчинення усіх злочинів, що увійшли до сукупності, у тому числі, за попереднім вироком, зокрема й вчинення нею відкритого викрадення чужого майна у період притягнення до кримінальної відповідальності та судового розгляду кримінального провадження, за яким остання засуджена вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва від 18.07.2024, свідчать, що вчинення злочинів є наслідком свідомо обраного ОСОБА_6 способу життя, який вона змінювати не бажає, реального негативного ставлення до вчиненого не виявляє та свою злочинну поведінку не засуджує.

Звертає увагу, що ОСОБА_6 ніде не працювала, неодноразово лікувалась стаціонарно у наркологічному відділенні внаслідок вживання опіоїдів, за місцем проживання характеризується негативно, стійких соціальних зав`язків не має.

Вважає, що у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, вирок суду щодо ОСОБА_6 підлягає скасуванню в частині призначеного покарання та кваліфікацій дій обвинуваченої, з ухваленням нового вироку.

Заперечень на апеляційні скарги до апеляційного суду не надходило.

Встановлені судом першої інстанції обставини. 

Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», у зв`язку з військовою агресією рф проти України, постановлено введення в Україні воєнного стану з 05:30 год 24.02.2022 строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався та діє на даний час. 

05 липня 2022 року близько 14:55 год, більш точного часу в ході досудового розслідування встановити не виявилось можливим, ОСОБА_6 перебувала в приміщенні магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 », який належить ФОП « ОСОБА_12 », за адресою: АДРЕСА_2 , де у неї виник злочинний умисел на таємне викрадення чужого майна з вказаного магазину.

Реалізовуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_6 , діючи таємно, у період воєнного стану, умисно і цілеспрямовано, з корисливих спонукань, переслідуючи мету власної наживи, розуміючи, що за нею ніхто не спостерігає, користуючись тим, що поблизу не було сторонніх осіб, не знаючи, що в приміщені магазину встановлено камери відеоспостереження та її протиправні дії будуть помічені, шляхом вільного доступу, з полиці вітрини-стелажу, взяла 5 шт гелів для душу марки «Nivea», об`ємом 250 мл кожна, та поклала їх до своєї сумки, яка у неї була на плечі.

Продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, направлений на викрадення чужого майна, ОСОБА_6 пішла далі між вітринами-стелажами магазину. Підійшовши до вітрини-стелажу з побутовою хімією, вона з полиці взяла 3 олівці від тарганів та, користуючись тим, що поблизу не було сторонніх осіб, поклала їх також собі у сумку. Попрямувавши далі, ОСОБА_6 підійшла до вітрини-стелажу з косметичними засобами та, користуючись тим, що поблизу не було сторонніх осіб і її ніхто не бачить, взяла 5 шт триммерів, 2 шт пінцетів для брів, 1 туш для вій марки «Evasensation», 1 туш марки «colourintence» та поклала їх до своєї сумки.

Утримуючи викрадене майно при собі, ОСОБА_6 пройшла касову зону та вийшла з приміщення магазину, де біля входу магазину була зупинена керівником магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 » ОСОБА_9 , яка спостерігала за нею та по камерам відеоспостереження дізналась, що ОСОБА_6 поклала до своєї сумки товар. У подальшому, ОСОБА_9 , схопивши рукою за відкриту сумку ОСОБА_6 побачила викрадені товари, та повідомила, що викличе працівників поліції. ОСОБА_6 , розуміючи, що її таємні злочинні дії викриті, та бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, продовжуючи свій злочинний умисел, направлений вже на відкрите викрадення чужого майна, скориставшись тим, що повз неї йшла жінка похилого віку, штовхнула її у бік ОСОБА_9 , яка відпустила її сумку, щоб притримати жінку. У цей момент, ОСОБА_6 разом з викраденим майном з місця вчинення злочину зникла, вибігши з приміщення магазину та в подальшому розпорядилася викраденим майном на власний розсуд, чим заподіяла ФОП « ОСОБА_12 » майнову шкоду на загальну суму 637 грн 54 к.

Судом першої інстанції встановлено, що дії ОСОБА_6 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч. 4 ст. 186 КК України з кваліфікуючою ознакою «повторність» з огляду на те, що ОСОБА_6 раніше судима за ч. 2 ст. 185 КК України за вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва від 19.09.2022 та їй визначено остаточне покарання на підставі ст. 71 КК України, за цим вироком та за вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 15.07.2019.

При цьому, ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 22.10.2024 ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання за вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 14.12.2023 на підставі ч. 2 ст. 74 КК України, у тому числі за вироками Миколаївського апеляційного суду від 21.11.2023, Заводського районного суду м. Миколаєва від 28.08.2023, Корабельного районного суду м. Миколаєва від 03.07.2023, Ленінського районного суду м. Миколаєва від 19.09.2022 та Заводського районного суду м. Миколаєва від 15.07.2019. 

Окрім того, судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_6 засуджена вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва від 18.07.2024 за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України та за вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 12.06.2025 за ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 186 КК України, які на момент розгляду вказаного кримінального провадження не набрали законної сили, у зв`язку з їх оскарженням в апеляційному порядку.

Ураховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність на час постановлення рішення підстав для інкримінування ОСОБА_6 кваліфікуючої ознаки «повторність», та визнав ОСОБА_6 винною у відкритому викраденні чужого майна (грабежу), вчиненому в умовах воєнного стану, та кваліфікував її дії за ч. 4 ст. 186 КК України.

Позиції учасників судового провадження.

Прокурор ОСОБА_5 підтримав апеляційну скаргу прокурора, просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги захисника. 

Захисник ОСОБА_7 та обвинувачена  ОСОБА_6 підтримали подану апеляційну скаргу, просили відмовити у задоволенні апеляційної скарги прокурора. 

Потерпіла  ОСОБА_9 , представник потерпілого ОСОБА_13 належним чином повідомлені про дату та час судового розгляду, до суду не з`явилися, їх неявка не перешкоджає апеляційному розгляду.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини. Мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при ухваленні рішення, і положення закону, яким він керувався.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши викладені в апеляційних скаргах доводи, колегія суддів встановила наступне.

Згідно зі ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. 

Як передбачено ст. 94 КПК України, слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

При ухваленні вироку зазначених вимог закону суд першої інстанції дотримався не у повному обсязі.

Колегія суддів не погоджується з доводами захисника про недоведеність вини ОСОБА_6 , з огляду на таке.

Дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції щодо доведеності вини  ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, відповідають фактичним обставинам справи та дослідженим доказам.

На переконання колегії суддів, вина  ОСОБА_6 у вчиненні грабежу доведена поза розумним сумнівом. 

Так, обвинувачена  ОСОБА_6  у суді першої інстанції вину у вчиненні кримінального правопорушення не визнала. Пояснила, що вона у червні-липні 2022 року, більш точної дати та часу не пам`ятає, знаходячись у приміщенні магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 », непомітно для інших оточуючих осіб взяла з полиці стелажу приблизно 5-6 штук гелю для душу марки «Nivea», які поклала до своєї сумки та направилась до виходу з магазину. Нічого, окрім гелю для душу, вона у той день не брала. За вказаний товар на касі вона не розплачувалась. Потім вона вийшла з приміщення магазину та направилася за місцем свого проживання. Ніхто з працівників магазину її не затримував та за сумку не хапав, у зв`язку з чим вважає, що її дії слід кваліфікувати як крадіжка, а не грабіж. Вважає, що потерпіла ОСОБА_9 її обмовила, оскільки вона неодноразово вчиняла крадіжки з приміщення їх магазину. 

Однак, ці твердження обвинуваченої належним чином перевірені судом першої інстанції, та спростовані. Наведені в апеляційній скарзі доводи захисника про відсутність доказів вини ОСОБА_6 у вчиненому грабежу, про недопустимість доказів, позбавлені підстав, з огляду на таке. 

У суді першої інстанції потерпіла ОСОБА_9 , яке є керуючою магазину «Червоний маркет», пояснила, що ОСОБА_6 знає, як особу, яка неодноразово вчиняла крадіжки товару з приміщення їх магазину. Тривалий час вони не могли спіймати ОСОБА_6 за крадіжкою товару, оскільки вона робила це дуже швидко і викрадала товар на незначну суму. Влітку 2022 року, більш точної дати та часу не пам`ятає, у магазині вона звернула увагу на ОСОБА_6 , яка пройшла відділ косметики та направилась у кінець торгівельного залу до відділу побутової хімії, а вона в цей час знаходилася біля входу на відстані близько 8 м. Обвинувачена взяла з полиці олівці від тарганів, дуже ретельно їх роздивлялася, що здалось їй дуже дивним. При цьому, ОСОБА_6 постійно рухалася то вліво, то вправо, поверталась і дивилась в їх сторону. 
Вона бачила, як ОСОБА_6 спочатку тримала якийсь товар у руці і потім цей товар кудись пропав у неї з рук. Вона попросила ОСОБА_10 , яка знаходилася на касі біля виходу, подивитися по камерам відеоспостереження, оскільки не бачить товару у ОСОБА_6 , яка перед цим тримала його у руках. ОСОБА_10 повідомила, що ОСОБА_6 дійсно поклала товар до своєї сумки. 

Коли вона почала відходити від каси, ОСОБА_6 вже виходила з приміщення магазину. В той момент, коли обвинувачена проходила антикражні ворота, вона схопила її за сумку, на що ОСОБА_6 почала дуже сильно кричати та висловлюватись нецензурною лексикою. Вона кричала обвинуваченій дістати викрадений товар зі своєї сумки, на що остання їй відповіла, що нічого не брала. Коли ОСОБА_6 намагалася вирвати свою сумку з її рук, сумка відкрилась і вона побачила, що всередині сумка була у фользі. Крім того, вона побачила всередині сумки білу пляшку гелю для душу «Nivea», олівців від тарганів у той момент в сумці не бачила. 

ОСОБА_6 , намагаючись вирвати свою сумку, подряпала їй руку. У цей момент до приміщення магазину заходила жінка похилого віку, яку ОСОБА_6 штовхнула на неї і вона змушена була відпустити сумку. Після цього, обвинувачена побігла у невідомому напрямку, але вони її не наздоганяли. Потім вони переглядали відеозапис з камер відеоспостереження та побачили, як ОСОБА_6 зайшла до приміщення магазину та взяла декілька видів тушів для вій, пінцети, гель для душу «Nivea» і щось з косметики, точно не пам`ятає. 

Наведені показання потерпілої ОСОБА_9 узгоджуються з даними протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 20.10.2022, згідно якому потерпіла ОСОБА_9 на фото впізнала ОСОБА_6 за загальними рисами обличчя і вказала на неї, як на особу, яка 05.07.2022 близько 13:00 год, перебуваючи в приміщенні торгівельної зали магазину «Червоний маркет» по просп. Центральному у м. Миколаєві, здійснила крадіжку товару: гелю для душу, тушів для вій, тримерів, пінцетів та олівців від тарганів. Потім поклала вищевказаний товар у свою сумку та покинула магазин, не розплатившись за нього (т. 1 а.с. 136-139).

На спростування доводів захисника, колегія суддів зауважує, що потерпіла в суді підтвердила, що ОСОБА_6 відкрито викрала товар, належний магазину. 

Доводи обвинуваченої у суді першої інстанції, що вона таємно викрала майно, спростовуються поясненнями потерпілої ОСОБА_9 , яка наголошувала, що схопила обвинувачену за сумку, на що ОСОБА_6 почала кричати. 
Потерпіла наполягала дістати з сумки викрадений товар, на що остання їй відповіла, що нічого не брала. ОСОБА_6 , намагаючись вирвати свою сумку, подряпала руку потерпілій. Потім обвинувачена штовхнула на потерпілу жінку та побігла у невідомому напрямку.

Отже, всупереч поясненням обвинуваченої ОСОБА_6 в суді про таємне викрадення чужого майна, ці твердження спростовані, як вищенаведеними поясненнями потерпілої, так і дослідженими доказами. 

Також в основу обвинувального вироку покладені показання свідка ОСОБА_11 (продавець-консультант магазину «Червоний маркет»), яка пояснила суду, що ОСОБА_6 знає, вона неодноразово вчиняла крадіжки товару з їх магазину, що встановлено після перегляду відеозаписів з камер відеоспостереження. Пам`ятає лише один випадок, коли обвинувачена приходила до магазину та розраховувалася за придбаний нею товар. Після цього, ОСОБА_6 приходила в магазин, брала товар та виходила, не розрахувавшись. Очевидцем подій вона не була, оскільки в той день не працювала. Наступного дня вона прийшла на роботу та зі слів колег дізналася про інцидент, що мав місце за участю ОСОБА_6 . Крім того, їй показували відеозапис з камер відеоспостереження, на якому було зафіксовано факт вчинення крадіжки товару ОСОБА_6 . Зі слів ОСОБА_9 , їй відомо, що ОСОБА_6 знову прийшла до магазину та вчинила крадіжку товару, однак ОСОБА_9 її наздогнала, схопивши за сумку, на що обвинувачена подряпала їй руку. У цей момент проходила жінка похилого віку, яку обвинувачена штовхнула та почала втікати. ОСОБА_9 не стала наздоганяти ОСОБА_6 , оскільки притримала жінку, щоб та не впала.

Колегія суддів зауважує, що показання свідка ОСОБА_11 зі слів потерпілої, хоча і показаннями з чужих слів, проте вони носять інформативний характер щодо предмету доказування, і враховуються при оцінці доказів у їх сукупності.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, допит потерпілої та свідка суд першої інстанції провів відповідно до вимог КПК України, зокрема їх було попереджено про кримінальну відповідальність за відмову від давання показань та завідомо неправдиві показання. Слід також зазначити, що суд першої інстанції безпосередньо сприймав показання потерпілої та свідка. Тому суд першої інстанції обгрунтовано не піддав сумніву достовірність їх показань. Оцінюючи показання потерпілої ОСОБА_9 і свідка ОСОБА_11 , суд першої інстанції правильно врахував, що вони не мали з обвинуваченою жодних стосунків і, відповідно, не мали підстав обмовляти її. З урахуванням наведеного, колегія суддів не вбачає підстав ставити під сумнів таке рішення суду першої інстанції, оскільки під час вивчення матеріалів кримінального провадження встановлено, що потерпіла та свідок надавали логічні, послідовні показання. 
Не виявлено даних, які б давали підстави вважати, що вони з будь-яких причин обмовили чи могли обмовити обвинувачену в інкримінованих діях, про що стверджує обвинувачена.

Щодо доводів захисника про те, що у судовому засіданні не допитано свідка ОСОБА_10 , колегія суддів встановила, що цього свідка суд викликав неодноразово, але свідок не з`явилася з поважних причин. Хоча цей свідок не допитана в суді, але це не підставою для скасування вироку, про що просить апелянт. 

Окрім того, винуватість обвинуваченої у вчиненні грабежу повністю підтверджуються зібраними у кримінальному провадженні та дослідженими у судовому засіданні наступними доказами.

Згідно з заявою про злочин ОСОБА_9  просила прийняти заходи до невстановленої особи, яка 05.07.2022 у приміщенні магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 », розташованого у АДРЕСА_2 , таємним шляхом викрала: триммер "Zinger" – 5 шт, пінцет – 2 шт, туш для вій – 1 шт, туш для вій 4 D – 1 шт, гель для душа "Nivea" – 5 шт, олівець від тарганів – 3 шт, на загальну вартість 361,67 грн без ПДВ (т. 1 а.с. 140). 

Як вбачається з протоколу огляду місця події від 06.10.2022 із фототаблицею та план-схемою до нього, проведеного на підставі заяви ОСОБА_9 , оглянуто приміщення магазину «Червоний маркет» за адресою: АДРЕСА_2 . У ході огляду встановлено, що при вході до приміщення магазину розташований торговий зал, де розташовані вітрини-стелажі з різноманітними товарами. У приміщенні магазину наявні камери відеоспостереження (т. 1 а.с. 141, 142-150).

Згідно з протоколом огляду відеозапису від 11.10.2022, проведено огляд диску, наданого фізичною особою-підприємцем ОСОБА_12 06.10.2022, у присутності керівника магазину ОСОБА_9 . При огляді диску встановлено, що на ньому містяться 2 файли з назвами: "05.07.2022. MOV" – тривалістю 0:00:18 год; "05.07.2022. MOV2.mp4" –0:00:17 год. 

При відтворенні файлу "05.07.2022. MOV" встановлено, що відео проводилося відеокамерою, яка прикріплена до стіни в приміщенні магазину «Червоний маркет» за адресою: АДРЕСА_2 . На відеозаписі зафіксовано частину торгівельної зали магазину, а саме: 1-й прохід між вітринами-стелажами з товаром. На момент відеозапису, в торгівельній залі знаходяться декілька покупців та зафіксовано жінку з волоссям темного кольору, яка присіла навприсядки біля вітрини-стелажу та брала з полиці товар. Потерпіла ОСОБА_9 вказала, що цією жінкою є ОСОБА_6 . 

На 0:00:05 відео зафіксовано ОСОБА_6 , яка тримаючи в руках гель для душу, який вона взяла зі стелажу, попрямувала далі та поклала їх до своєї сумки. При відтворенні файлу "05.07.2022. MOV2.mp4" встановлено, що камера відеозапису фіксує частину торгівельної зали магазину, а саме: вітрину-стелаж з різноманітним товаром – побутової хімії, яка розташована вздовж стіни навпроти 1-го та 2-го проходу торгівельної зали магазину. На відео зафіксовано, як ОСОБА_6 взяла з полиці вітрини-стелажу товар- олівці для тарганів. 

На 0:00:13 відео зафіксовано ОСОБА_6 , яка тримаючи у руках 3 олівці для тарганів, які вона взяла зі стелажу, прямує далі. На 0:00:16 відео зафіксовано, як ОСОБА_6 поклала вказані олівці для тарганів собі у сумку. 

У судовому засіданні були відтворені відеофайли, які містяться на цифровому носієві, доданому до протоколу огляду відеозапису від 11.10.2022 (т. 1 а.с. 128, 129-135).

Відповідно до висновків судових товарознавчих експертиз встановлено ринкову вартість викраденого майна (т. 1 а.с. 165-168, 156-159, 196-203, 174-177, 183-190, 209-215).

Спростовуючи доводи захисника про визнання неналежними та недопустимими доказами диску із записом відео з камер відеоспостереження, встановлених у приміщенні магазину «Червоний маркет», колегія суддів зазначає, що до матеріалів кримінального провадження долучено в якості речового доказу DVD-R диск з відеозаписом обставин події. Цей доказ може використовуватись як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Оцінюючи вищезазначені докази, всупереч доводам захисника, колегія суддів вважає, що всі досліджені докази, на які послався суд першої інстанції в обґрунтування оскаржуваного рішення, є належними, оскільки підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню, допустимі, оскільки отримані в порядку встановленому КПК України, та достовірні, оскільки фактичні дані отримані з цих доказів, не спростовані жодним іншим доказом.

Обвинувальний вирок може бути постановлений судом лише в тому випадку, коли вина обвинуваченої особи доведена поза розумним сумнівом. Доведення «поза розумним сумнівом» відображає максимальний стандарт, що має відношення до питань, що вирішуються, при визначенні кримінальної відповідальності. Ніхто не повинен позбавлятися волі або піддаватися іншому покаранню за рішенням суду, якщо вина такої особи не доведена «поза розумним сумнівом».

Враховуючи встановлені під час судового розгляду обставини, дослідивши докази та надавши їм належну оцінку, в їх сукупності, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_6 за ч. 4 ст. 186 КК України. На думку колегії суддів, вина обвинуваченої доведена поза розумним сумнівом. 

Судом апеляційної інстанції не встановлено таких порушень норм матеріального чи процесуального права, які можуть тягнути за собою скасування оскаржуваного вироку, про що просить в апеляційній скарзі захисник.

Щодо доводів прокурора про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність в частині кваліфікації дій обвинуваченої ОСОБА_6  та призначення покарання, колегія суддів погоджується з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 КК України, повторністю кримінальних правопорушень визнається вчинення двох або більше кримінальних правопорушень, передбачених тією самою статтею або частиною статті Особливої частини цього Кодексу.

Згідно з ч. 3 ст. 32 КК України, вчинення двох або більше кримінальних правопорушень, передбачених різними статтями цього Кодексу, визнається повторним лише у випадках, передбачених в Особливій частині цього Кодексу.

У примітці до статті 185 КК України зазначено, що у статтях 185, 186 та 189-191 повторним визнається кримінальне правопорушення, вчинене особою, яка раніше вчинила будь-яке із кримінальних правопорушень, передбачених цими статтями або статтями 187, 262 цього Кодексу.

Як зазначено у постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 01.06.2020 у справі № 766/39/17, при визначенні того, які з правил призначення остаточного покарання (за сукупністю кримінальних правопорушень чи за сукупністю вироків) підлягають застосуванню за наявності іншого обвинувального вироку (вироків) стосовно цієї самої особи, слід керуватися саме часом постановлення попереднього вироку, а не часом набрання ним законної сили: а) якщо кримінальне правопорушення, за яке (які) засуджено особу в цьому кримінальному провадженні, вчинено до постановлення попереднього вироку то остаточне покарання призначається за правилами, передбаченими ч. 4 ст. 70 КК (за сукупністю кримінальних правопорушень); б) у разі якщо кримінальне правопорушення, за яке (які) засуджено особу в цьому кримінальному провадженні, вчинено після постановлення попереднього вироку, але до повного відбуття покарання, то остаточне покарання призначається за правилами, передбаченими ст. 71 КК України.
Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку, суд призначає покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком.

З огляду на вищезазначені положення закону України про кримінальну відповідальність судом першої інстанції не враховано та відповідно не застосовано положення ч. 4 ст. 70 КК України.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, обвинувачена упродовж 2018 та 2019 років вчиняла кримінальні правопорушення, передбачені ч. 2 ст. 185 та ч. 2 ст. 186 КК України, за які її засуджено вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва від 18.07.2024. 

Окрім того, ОСОБА_6 11.03.2023 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 186 КК України, за яке її засуджено вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 18.07.2024 до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років.

За оскаржуваним вироком, як органом досудового розслідування, так і судом першої інстанції встановлено фактичні обставини справи, відповідно до яких інкримінований злочин обвинуваченою вчинено 05.07.2022, тобто до її засудження за вчинення попередніх корисливих злочинів.

Наявність чи відсутність кваліфікуючої ознаки -повторність, необхідно встановлювати, виходячи з обставин, які існували на час вчинення злочину.

Відтак, органом досудового розслідування дії ОСОБА_6 правильно кваліфіковані за ч. 4 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений повторно, в умовах воєнного стану.

В свою чергу, суд першої інстанції, кваліфікуючи дії ОСОБА_6 за ч. 4 ст. 186 КК України, безпідставно виключив кваліфікуючу ознаку- вчинення грабежу повторно, чим допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

За наведених обставин, вирок суду першої інстанції в частині кваліфікації дій обвинуваченої  ОСОБА_6 підлягає скасуванню, з ухваленням в цій частині нового вироку, яким слід кваліфікувати дії обвинуваченої за ч. 4 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене повторно, в умовах воєнного стану.
Окрім того, остаточне покарання підлягає визначенню відповідно до вимог ч.4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, за даним вироком та за вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 12 червня 2025 року (з урахуванням вироку Миколаївського апеляційного суду від 10 березня 2026 року).

При призначенні ОСОБА_6 покарання, колегія суддів враховує ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченою злочину, який є тяжким, дані про особу обвинуваченої, яка раніше притягувалась до кримінальної відповідальності, незаміжня, малолітніх чи неповнолітніх дітей на утриманні не має, офіційно не працює, не перебуває на обліку лікаря психіатра, неодноразово лікувалась стаціонарно у наркологічному відділенні внаслідок вживання опіоїдів, за місцем проживання характеризується негативно, стійких соціальних зав`язків не має.

Обставин, які обтяжують і пом`якшують покарання, не встановлено.

З урахуванням вказаних обставин, колегія суддів вважає за необхідне призначити обвинуваченій  ОСОБА_6 покарання в межах санкції ч. 4 ст. 186 КК України, яке відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, сприятиме виправленню обвинуваченої та попередженню вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

За такого, апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню. 

Керуючись ст. 376, 404, 405, 407, 409, 413, 418, 420, 424, 425, 532, 615 КПК України, суд, -

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу прокурора Окружної прокуратури міста Миколаєва ОСОБА_8 задовольнити.

Вирок Центрального районного суду м. Миколаєва від 09 вересня 2025 року щодо  ОСОБА_6  в частині кваліфікації її дій та призначеного покарання, скасувати. 

Ухвалити в цій частині новий вирок, яким визнати ОСОБА_6 винною за ч. 4 ст. 186 КК України, а саме у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), вчиненому повторно, в умовах воєнного стану, та призначити їй покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання призначених покарань за даним вироком та за вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 12 червня 2025 року (з урахуванням вироку Миколаївського апеляційного суду від 10 березня 2026 року), визначити  ОСОБА_6  остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років 3 місяці.

Початок строку відбування покарання  ОСОБА_6  рахувати з дня набрання вироку законної сили, тобто з 21 квітня 2026 року.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, зарахувати у строк відбування покарання ОСОБА_6 строк попереднього ув`язнення, зарахованого вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 12 червня 2025 року (з урахуванням вироку Миколаївського апеляційного суду від 10 березня 2026 року), а також з 11.03.2026 до 21.04.2026, тобто по день набрання вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

В іншій частині вирок залишити без змін. 

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений в касаційному порядку до Верховного Суду безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня його проголошення, а засудженою, яка тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення їй копії судового рішення.

Судді: 

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3