ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" червня 2026 р. Справа№ 910/15781/25

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Чапляна С.Є.
суддів: Пономаренка Є.Ю. 
Іванова В.П. 

за участю секретаря судового засідання Медведєвої К.І., 
згідно з протоколом судового засідання від 17.06.2026:
від позивача: Головатюк С.А. (ордер ВА №1150739);
від відповідача: Фартушна В.Л. (довіреність №12-Д від 22.04.2026);
за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Гарантований покупець» на рішення Господарського суду міста Києва від 02.04.2026 (повний текст рішення суду складено 13.04.2026) та на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 11.05.2026
у справі № 910/15781/25 (суддя Підченко Ю.О.)
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма ім. Чкалова» 
до Державного підприємства «Гарантований покупець»
про стягнення 2 529 058,98 грн,
ВСТАНОВИВ:
1. Стислий зміст позовних вимог та підстав позову
Товариство з обмеженою відповідальністю «Агрофірма ім. Чкалова» (далі - позивач, ТОВ «Агрофірма ім. Чкалова») звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Державного підприємства «Гарантований покупець» (далі - відповідач, ДП «Гарантований покупець») про стягнення 5 423 298,23 грн основного боргу, 42 066,15 грн 3% річних, 57 019,04 грн інфляційних втрат.
Надалі позивач 27.01.2026 звернувся до Господарського суду міста Києва із заявою про зменшення розміру позовних вимог, відповідно до якої просив: 
- прийняти заяву про зменшення розміру позовних вимог на суму 2 993 324,45 грн;
- стягнути з ДП «Гарантований покупець» грошові кошти в розмірі 2 529 058,98 грн, з яких: 2 403 091,07 грн - основна сума боргу, 54 434,98 грн - 3% річних від простроченої суми та 71 532,93 грн - інфляційні втрати;
- стягнути з ДП «Гарантований покупець» судові витрати у розмірі 90 348,71 грн, з яких 60 000,00 грн - витрати на професійну правничу допомогу, 30 348,71 грн - судовий збір;
- зобов`язати орган (особу), що здійснюватиме примусове виконання рішення Господарського суду міста Києва у цій справі, в порядку ч. 10 ст. 238 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), нарахувати 3% річних на суму основного боргу, за формулою: сума 3% річних = С х 3 х Д : КДР :100, де: С - сума заборгованості, Д - кількість днів прострочення, КДР - кількість днів у році, починаючи з 27.12.2025 до моменту виконання рішення;
- повернути ТОВ «Агрофірма ім. Чкалова» сплачений судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 35 919,89 грн у зв`язку із зменшенням розміру позовних вимог.
Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором № 175/01/20 від 02.09.2020 у частині своєчасної та повної оплати поставленої позивачем електричної енергії.
1.1. Стислий зміст заяви про ухвалення додаткового рішення
Товариство з обмеженою відповідальністю «Агрофірма ім. Чкалова» звернулося до Господарського суду міста Києва із заявою про ухвалення додаткового рішення про стягнення з ДП «Гарантований покупець» на користь ТОВ «Агрофірма ім. Чкалова» витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 60 000,00 грн.
До заяви додано докази понесення відповідних витрат.
2. Узагальнена позиція відповідача щодо позовних вимог
Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, відповідач зазначив, що ДП «Гарантований покупець» виконує спеціальні обов`язки на ринку електричної енергії, а джерелом коштів для розрахунків із виробниками електричної енергії за «зеленим» тарифом є кошти, отримані від НЕК «Укренерго». 
Зазначав, що наявність значної заборгованості НЕК «Укренерго» перед відповідачем впливає на можливість здійснення своєчасних розрахунків із виробниками електроенергії. 
Крім того, відповідач вказував на наявність у позивача заборгованості зі сплати частки відшкодування вартості врегулювання небалансу електричної енергії, що, на його думку, надавало право зменшити рівень розрахунків із позивачем відповідно до постанови НКРЕКП № 332. 
Також відповідач заперечував проти нарахування 3 % річних та інфляційних втрат, посилаючись на їх неправильний розрахунок та наявність форс-мажорних обставин (воєнного стану), які, на його думку, виключають відповідальність за прострочення виконання грошового зобов`язання.
2.1. Узагальнена позиція відповідача щодо заяви про ухвалення додаткового рішення
Заперечуючи проти задоволення заяви про ухвалення додаткового рішення, відповідач зазначив, що позивачем не надано жодного доказу на підтвердження понесення ним витрат на правничу допомогу, відтак заявлена до стягнення сума не може вважатися фактично понесеними витратами.
Також відповідач наполягав, що надана позивачем копія договору є підтвердженням наявності між позивачем та АО «ЛIГАЛКОМ-А» лише домовленості щодо надання правової допомоги та не підтверджує його виконання.
Крім того, відповідач вказує, що ця справа не є складною в розумінні п. 1 ч. 4 ст. 126 ГПК України з огляду на фактичні обставини справи, а також судову практику, яка сформувалася під час вирішення спорів пов`язаних зі стягнення заборгованості за вироблену електричну енергію перед виробниками за «зеленим тарифом».
3. Стислий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Господарського суду міста Києва від 02.04.2026 у справі № 910/15781/25 закрито провадження у справі в частині позовних вимог ТОВ «Агрофірма ім. Чкалова» до ДП «Гарантований покупець» про стягнення суми основного боргу в розмірі 1 917 132,44 грн. Позов ТОВ «Агрофірма ім. Чкалова» задоволено; стягнуто з ДП «Гарантований покупець» на користь ТОВ «Агрофірма ім. Чкалова» основний борг в розмірі 485 958,63 грн, 3% річних в розмірі 54 434,98 грн, інфляційні втрати в розмірі 71 532,93 грн та судовий збір в розмірі 7343,11 грн; повернуто ТОВ «Агрофірма ім. Чкалова» з Державного бюджету України 58 925,49 грн судового збору; зобов`язано орган (особу), що здійснюватиме примусове виконання рішення Господарського суду міста Києва у цій справі, в порядку ч. 10 ст. 238 ГПК України, нарахувати 3% річних на суму основного боргу, за формулою: сума 3% річних = С х 3 х Д : КДР : 100, де: С - сума заборгованості, Д - кількість днів прострочення, КДР - кількість днів у році, починаючи з 27.01.2026 до моменту виконання рішення.
Рішення суду мотивовано тим, що позивач належно виконав договірні зобов`язання, тоді як відповідач несвоєчасно оплатив поставлену електричну енергію, у зв`язку з чим виникла заборгованість. Доводи відповідача про залежність строку оплати від розрахунків із НЕК «Укренерго», наявність заборгованості позивача за небаланси та обставини непереборної сили суд відхилив як необґрунтовані. Оскільки після відкриття провадження відповідач частково погасив борг, провадження у цій частині закрито, а залишок боргу, 3 % річних та інфляційні втрати стягнуто на користь позивача. Також судом першої інстанції задоволено вимогу про нарахування 3 % річних до моменту фактичного виконання рішення та вирішив питання розподілу судових витрат. 
3.1. Стислий зміст додаткового рішення суду першої інстанції
Додатковим рішенням Господарського суду міста Києва від 11.05.2026 у справі №910/15781/25 заяву ТОВ «Агрофірма ім. Чкалова» про ухвалення додаткового рішення задоволено частково. Стягнуто з ДП «Гарантований покупець» на користь ТОВ «Агрофірма ім. Чкалова» витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 30 000,00 грн. У задоволенні решти вимог заяви відмовлено.
Додаткове рішення мотивовано тим, що позивач дотримався процесуального порядку заявлення вимог про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу та підтвердив їх документально. Водночас суд врахував відсутність детального опису наданих адвокатом послуг, витраченого часу та складність справи, яка не є значною.
З огляду на критерії реальності, необхідності, розумності та співмірності судових витрат, суд дійшов висновку про завищеність заявленої суми та частково задовольнив заяву, стягнувши з відповідача 30 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу, а в іншій частині відмовив.
4. Надходження до суду апеляційної інстанції апеляційної скарги на рішення суду та її узагальнені доводи
Не погоджуючись із зазначеним рішенням Господарського суду міста Києва, Акціонерне товариство «Гарантований покупець» (далі - відповідач, скаржник, АТ «Гарантований покупець») звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило залучити до участі у справі АТ «Гарантований покупець» в якості апелянта/відповідача як правонаступника Державного підприємства «Гарантований покупець», рішення Господарського суду міста Києва від 02.04.2026 у справі № 910/15781/25 скасувати в частині задоволених позовних вимог та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог повністю.
В апеляційній скарзі апелянт зазначив, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи, неправильно застосував норми матеріального права та дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позову. 
Скаржник, серед іншого, наполягав, що:
1) обов`язок ДП «Гарантований покупець» щодо здійснення остаточного розрахунку з виробниками електричної енергії за «зеленим» тарифом безпосередньо залежить від надходження коштів від НЕК «Укренерго», а тому за відсутності відповідного фінансування строк виконання грошового зобов`язання не настав і прострочення відсутнє;
2) позивач має заборгованість зі сплати частки відшкодування вартості врегулювання небалансу електричної енергії, що, на думку відповідача, відповідно до постанови НКРЕКП № 332 надає гарантованому покупцю право зменшити рівень розрахунків із продавцем за «зеленим» тарифом на суму такої заборгованості;
3) судом першої інстанції не враховано особливостей регулювання зобов`язань відповідно до п.11.4 порядку № 641 (в редакції з 26.01.2024);
4) суд безпідставно задовольнив вимоги про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат, оскільки вони є похідними від вимоги про стягнення основного боргу, а прострочення виконання грошового зобов`язання відсутнє;
5) введення воєнного стану та пов`язані з ним обставини є форс-мажорними, які унеможливили належне виконання зобов`язань відповідача та виключають підстави для покладення на нього відповідальності.
За подання апеляційної скарги відповідачем сплачено судовий збір в сумі 11014,67 грн.
4.1. Надходження до суду апеляційної інстанції апеляційної скарги на додаткове рішення суду та її узагальнені доводи
Не погоджуючись із додатковим рішенням Господарського суду міста Києва, АТ «Гарантований покупець» звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 11.05.2026 у справі № 910/15781/25 скасувати в частині задоволених вимог та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні заяви про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу повністю.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції не врахував критеріїв реальності, необхідності, співмірності та розумності судових витрат. 
На думку відповідача, справа не була складною, а частина заявлених адвокатських послуг фактично дублювала одна одну або не належала до правничої допомоги (аналіз практики, консультації, збір доказів, підготовка відповіді на відзив та заяви про збільшення позовних вимог). 
Також відповідач вказав, що суд не врахував незадовільний фінансовий стан ДП «Гарантований покупець», особливості його діяльності в умовах воєнного стану та не забезпечив однакового підходу до визначення розміру витрат порівняно з аналогічними справами, у яких присуджувалися значно менші суми компенсації. На підтвердження своєї позиції апелянт послався на практику Верховного Суду та ЄСПЛ щодо критеріїв відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.
5. Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу на рішення суду
Позивач заперечив проти доводів апеляційної скарги та наполягав на законності і обгрунтованості рішення суду першої інстанції з таких підстав:
1) суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, належним чином застосував норми матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду;
2) з аналізу пункту 11.4 Порядку № 641 вбачається відсутність положення про те, що у випадку неотримання коштів гарантованим покупцем від ОСП строк виконання остаточного розрахунку відповідача з продавцем за «зеленим» тарифом не настає чи відкладається на строк до моменту надходження таких коштів. Тобто положення вказаного Порядку жодним чином не звільняють відповідача від обов`язку здійснити повну оплату придбаної електричної енергії за відповідними договорами;
3) позивач не є стороною договору, укладеного між відповідачем та НЕК «УКРЕНЕРГО», а тому невиконання або неналежне виконання НЕК «УКРЕНЕРГО» своїх зобов`язань перед АТ «Гарантований покупець» не є підставою для звільнення відповідача від відповідальності перед позивачем за неналежне виконання своїх зобов`язань щодо оплати поставленої електроенергії.
На думку позивача доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі, є хибними та такими, що не відповідають чинному законодавству, зокрема, вимогам ст.ст. 614, 617, 625 ЦК України;
4) відповідач хибно тлумачить норми законодавства, оскільки аналіз змісту згаданих ним в апеляційній скарзі постанов НКРЕКП у їх сукупності та нерозривності свідчить, що АТ «Гарантований покупець», будучи учасником ринку, наділений правом зменшити розмір розрахунків із продавцем за «зеленим» тарифом і таке право кореспондується із необхідністю відшкодування вартості врегулювання небалансу електричної енергії та вартості відхилення, що виникають у балансуючій групі гарантованого покупця, втім реалізація такого права можлива виключно у межах того розрахункового періоду, за яким виявлено несплату відповідних сум позивачем;
5) в частині неправомірного нарахування відповідачу інфляційних втрат відповідач не зазначає в чому полягає «неправильність» розрахунку, здійсненого позивачем;
6) посилання відповідача на лист Торгово-промислової палати України (далі - ТПП) від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1 є хибним, оскільки регламентом ТПП лист не визначено таким документом (на відміну від сертифіката), що засвідчує настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), виданим ТПП України або регіональною торгово-промисловою палатою згідно з чинним законодавством. Тобто лист ТПП України не є сертифікатом, що засвідчує настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили). При цьому сертифікат ТПП України на підтвердження своїх заперечень відповідачем не надано.
З огляду на викладене, позивач просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції - без змін, а також стягнути зі скаржника 50 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу, понесених під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції. 
5.1. Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу на додаткове рішення суду
Позивач заперечував проти доводів апеляційної скарги та наполягав на законності та обґрунтованості додаткового рішення, оскільки доводи відповідача про відсутність акту виконаних робіт не можуть бути підставою для скасування рішення суду, що узгоджується з практикою Верховного Суду.
6. Рух апеляційної скарги в суді апеляційної інстанції
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 01.05.2026 матеріали апеляційної скарги АТ «Гарантований покупець» на рішення Господарського суду міста Києва від 02.04.2026 у судовій справі № 910/15781/25 передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі головуючого судді (судді-доповідача) Чапляна С.Є., суддів Пономаренка Є.Ю., Іванова В.П.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 06.05.2026 відмовлено в задоволенні клопотання АТ «Гарантований покупець» про відстрочення сплати судового збору. Апеляційну скаргу АТ «Гарантований покупець» на рішення Господарського суду міста Києва від 02.04.2026 у судовій справі № 910/15781/25 залишено без руху на підставі ст. 174, ч. 2 ст. 260 ГПК України; надано скаржнику десятиденний строк з моменту отримання ухвали для усунення недоліків апеляційної скарги.
На виконання вимог зазначеної ухвали скаржником 13.05.2026 надано суду докази сплати судового збору у розмірі 11014,67 грн.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.05.2026 за апеляційною скаргою АТ «Гарантований покупець» на рішення Господарського суду міста Києва від 02.04.2026 відкрито апеляційне провадження та призначено її до розгляду в судовому засіданні 17.06.2026.
Згідно з протоколом передачі судової справи раніше визначеному головуючому судді (судді-доповідачу) (складу суду) Північного апеляційного господарського суду від 27.05.2026 матеріали апеляційної скарги АТ «Гарантований покупець» на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 11.05.2026 передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі головуючого судді (судді-доповідача) Чапляна С.Є., суддів Пономаренка Є.Ю., Іванова В.П.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 01.06.2026 за апеляційною скаргою АТ «Гарантований покупець» на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 11.05.2026 відкрито апеляційне провадження; об`єднано в одне провадження апеляційні скарги АТ «Гарантований покупець» на рішення Господарського суду міста Києва від 02.04.2026 та на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 11.05.2026 у справі №910/15781/25; спільний розгляд апеляційних скарг призначено до розгляду на 17.06.2026.
7. Пояснення сторін, надані в судовому засіданні під час апеляційного розгляду
У судовому засіданні представник скаржника підтримав доводи та вимоги, викладені в апеляційній скарзі, наполягав на її задоволенні, скасуванні рішення Господарського суду міста Києва від 02.04.2026 та ухваленні нового рішення про відмову у задоволенні позову та скасуванні додаткового рішення Господарського суду міста Києва від 11.05.2026 та ухваленні нового рішення про відмову у задоволенні заяви про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу.
Також представник відповідача підтримав подане ним клопотання про заміну ДП «Гарантований покупець» на АТ «Гарантований покупець».
Представник позивача у судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги, підтримав доводи викладені у відзиві на апеляційну скаргу, просив рішення суду та додаткове рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Представник позивача не заперечував проти задоволення клопотання відповідача про заміну ДП «Гарантований покупець» на АТ «Гарантований покупець».
Крім того, представник позивача просив стягнути з відповідача витрати на професійну правову допомогу за розгляд апеляційної скарги у розмірі 50 000,00 грн.
7.1. Процесуальні питання вирішені в судовому засіданні
У поданій апеляційній скарзі на рішення суду АТ «Гарантований покупець» заявлено клопотання про заміну учасника справи правонаступником, в якому заявник просив залучити до участі у справі Акціонерне товариство «Гарантований покупець» (01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, 27, ідентифікаційний код юридичної особи: 43068454) як правонаступника Державного підприємства «Гарантований покупець», яке представник відповідача підтримав в судовому засіданні.
Клопотання обґрунтовано тим, що розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02.02.2024 № 74-р «Питання перетворення державного підприємства «Гарантований покупець» в акціонерне товариство, 100 відсотків акцій якого належать державі» вирішено, зокрема, реорганізувати Державне підприємство «Гарантований покупець» (код згідно з ЄДРПОУ 43068454) шляхом перетворення в Акціонерне товариство «Гарантований покупець», 100 відсотків акцій у статутному капіталі якого належать державі та не підлягають приватизації або відчуженню в інший спосіб.
Також постановою Кабінету Міністрів України від 10.12.2025 № 1633 «Про утворення акціонерного товариства «Гарантований покупець» утворено Акціонерне товариство «Гарантований покупець», 100 відсотків акцій якого належать державі, шляхом перетворення державного підприємства «Гарантований покупець» (код згідно з ЄДРПОУ 43068454). Зазначеною постановою Кабінету Міністрів України затверджено Статут акціонерного товариства «Гарантований покупець» (далі - статут).
Згідно з пунктами 1, 2 статуту АТ «Гарантований покупець» утворено в результаті реорганізації шляхом перетворення ДП «Гарантований покупець» відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 02.02.2024 № 74-р «Питання перетворення державного підприємства «Гарантований покупець» в акціонерне товариство, 100 відсотків акцій якого належать державі». Товариство є правонаступником майна, усіх майнових та немайнових прав та обов`язків державного підприємства «Гарантований покупець» із дня його державної реєстрації.
Державна реєстрація юридичної особи - АТ «Гарантований покупець», а також державна реєстрація припинення ДП «Гарантований покупець» проведена 21.04.2026, що підтверджується відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.
Представник позивача в судовому засіданні не заперечував проти задоволення клопотання.
Заслухавши думку учасників справи, колегія суддів дійшла таких висновків.
Відповідно до ст. 52 ГПК України у разі смерті або оголошення фізичної особи померлою, припинення юридичної особи шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення), заміни кредитора чи боржника в зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідного учасника справи на будь-якій стадії судового процесу. Усі дії, вчинені в судовому процесі до вступу у справу правонаступника, обов`язкові для нього так само, як вони були обов`язкові для особи, яку правонаступник замінив. Про заміну або про відмову в заміні учасника справи його правонаступником суд постановляє ухвалу.
Процесуальне правонаступництво - це перехід процесуальних прав та обов`язків від однієї особи до іншої. Виникнення процесуального правонаступництва безпосередньо пов`язане з переходом матеріальних прав між такими особами. Заміна сторони правонаступником відбувається переважно у випадках зміни суб`єкта права або обов`язку у правовідношенні, коли новий суб`єкт права (позивач, відповідач або третя особа) повністю або частково приймає на себе права чи обов`язки попередника.
Здійснення правонаступництва є результатом наявності визначеного юридичного складу, тобто сукупності юридичних фактів, необхідних і достатніх для того, щоб отримати відповідний ефект - наступництво в правах та обов`язках.
Для процесуального правонаступництва юридичної особи, яка є стороною чи третьою особою у судовому процесі, необхідне встановлення або правонаступника такої юридичної особи внаслідок її припинення шляхом реорганізації, або правонаступника окремих її прав чи обов`язків внаслідок заміни сторони у відповідному зобов`язанні. В обох випадках для встановлення процесуального правонаступництва юридичної особи суд має визначити підстави такого правонаступництва, а також обсяг прав та обов`язків, який перейшов до правонаступника у спірних правовідносинах (постанова Великої Палати Верховного Суду від 30.06.2020 у справі № 264/5957/17).
Згідно з п. 7 ч. 2 ст. 223 ГПК України у протоколі судового засідання зазначаються, серед іншого, ухвали суду, постановлені в судовому засіданні без оформлення окремого документа.
Відповідно до ч. 5 ст. 233 ГПК України ухвали, постановлені судом без оформлення окремого документа, зазначаються у протоколі судового засідання. Суд може оформити такі ухвали окремим документом після закінчення судового засідання.
З урахуванням викладеного, колегія суддів, розглянувши у судовому засіданні клопотання АТ «Гарантований покупець» про заміну учасника справи правонаступником та додані до цього клопотання документи, без оформлення окремого документа постановила задовольнити клопотання відповідача та замінити відповідача у справі - Державне підприємство «Гарантований покупець» (ідентифікаційний код 43068454) його правонаступником - Акціонерним товариством «Гарантований покупець» (ідентифікаційний код 43068454).
8. Позиція суду апеляційної інстанції
Згідно з ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до ч. 1, 2, 4, 5 ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні матеріали справи у повному обсязі, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши повноту встановлення обставин справи та їх юридичну оцінку, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції встановив таке.
8.1. Обставини, встановлені судом першої інстанції за позовною заявою та перевірені судом апеляційної інстанції
Між ДП «Гарантований покупець» (далі також - гарантований покупець) та ТОВ «Агрофірма ім. Чкалова» (далі також - продавець за «зеленим» тарифом) 02.09.2020 укладено договір № 1775/01/20 (далі також - Договір), відповідно до умов якого продавець за «зеленим» тарифом зобов`язується продавати, а гарантований покупець зобов`язується купувати всю відпущену електричну енергію, вироблену продавцем за «зеленим» тарифом, та здійснювати її оплату відповідно до умов цього Договору та законодавства України, у тому числі порядку купівлі гарантованим покупцем електричної енергії, виробленої з альтернативних джерел, затвердженого постановою НКРЕКП від 26.04.2019 № 641 (далі - Порядок), або Порядку продажу та обліку електричної енергії, виробленої споживачами, а також розрахунків за неї, затвердженого постановою НКРЕКП від 13.12.2019 № 2804 (далі - Порядок продажу електричної енергії споживачами).
Сторони 11.02.2021 уклали додаткову угоду №416/01/21 до договору від № 1775/01/20 від 02.09.2020 (далі - додаткова угода №416/01/21), а 22.02.2024 - додаткову угоду №2062/07/24 до договору від №1775/01/20 від 02.09.2020 (далі - додаткова угода №2062/07/24).
Відповідно до п. 2.2. договору купівля-продаж електричної енергії за цим договором здійснюється за умови членства продавця за «зеленим» тарифом у балансуючій групі гарантованого покупця.
Повідомленням НЕК «Укренерго» ТОВ «Агрофірма ім. Чкалова» поінформовано про те, що ТОВ «Агрофірма ім. Чкалова» включено до балансуючої групи ДП «Гарантований покупець» на підставі наданої заяви щодо вступу учасника ринку до балансуючої групи та підтвердження зі сторони ДП «Гарантований покупець» з 00 годин 00 хвилин 08.09.2020.
Згідно з п. 2.3. договору продавець за «зеленим» тарифом зобов`язується продавати, а гарантований покупець зобов`язується купувати всю відпущену електричну енергію в точках комерційного обліку електричної енергії генеруючих одиниць продавця за «зеленим» тарифом за встановленим йому «зеленим» тарифом з урахуванням надбавки до тарифу.
Пунктом 2.4. договору передбачено, що продавець за «зеленим» тарифом продає гарантованому покупцю електричну енергію відповідно до порядку, якщо продавець є виробником за «зеленим» тарифом, або порядку продажу електричної енергії споживачами, у разі якщо продавець є споживачем за «зеленим» тарифом, за тарифами, величини яких для кожної генеруючої одиниці за «зеленим» тарифом встановлені регулятором, у національній валюті України.
Відповідно до п. 2.5. договору вартість електричної енергії, купленої гарантованим покупцем у продавця за «зеленим» тарифом у розрахунковому місяці, визначається відповідно до глави 10 порядку або глави 6 порядку продажу електричної енергії споживачами на підставі тарифів, встановлених НКРЕКП для кожної генеруючої одиниці.
Згідно з п. 3.1. договору обсяг фактично проданої та купленої електричної енергії визначається відповідно до положень глави 8 порядку або глави 5 порядку продажу електричної енергії споживачами на підставі даних обліку, наданих гарантованому покупцю адміністратором комерційного обліку відповідно до глави 7 порядку або глави 4 порядку продажу електричної енергії споживачами.
У п. 3.2. договору зазначено, що розрахунок за куплену гарантованим покупцем електроенергію здійснюється грошовими коштами, що перераховуються на поточний рахунок продавця за «зеленим» тарифом, з урахуванням ПДВ.
Відповідно до п. 3.3. договору оплата електричної енергії, купленої гарантованим покупцем у продавців за «зеленим» тарифом у розрахунковому місяці, оплата продавцем за «зеленим» тарифом частки відшкодування вартості врегулювання небалансу електричної енергії гарантованого покупця, формування актів купівлі-продажу електричної енергії та актів приймання-передачі частки відшкодування вартості врегулювання небалансу електричної енергії гарантованого покупця здійснюється згідно з главою 10 порядку або главою 6 порядку продажу електричної енергії споживачами.
У п. 4.5. договору унормовано, що гарантований покупець зобов`язаний купувати у продавця за «зеленим» тарифом вироблену електричну енергію за винятком обсягів електричної енергії, необхідних для власних потреб, а також у повному обсязі здійснювати своєчасні розрахунки за куплену у продавця за «зеленим» тарифом електричну енергію та розраховувати розмір частки відшкодування вартості врегулювання небалансу електричної енергії продавця за «зеленим» тарифом відповідно до глави 9 порядку.
Укладенням додаткової угоди № 2062/07/24 (та інших додаткових угод) сторони привели положення договору у відповідність до змінених норм законодавства, однак, зміст прав та обов`язків сторін залишився незмінним.
Судом під час розгляду справи враховано, що Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП, Регулятор) затвердила розмір вартості послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел енергії, наданої гарантованим покупцем у такі періоди:
- червень 2025 року (постанова № 1238 від 12.08.2025);
- липень 2025 року (постанова № 1398 від 02.09.2025);
- серпень 2025 року (постанова № 1648 від 14.10.2025);
- вересень 2025 року (постанова №1850 від 11.11.2025).
Заборгованість відповідача перед позивачем виникла за червень-вересень 2025 року на суму 2 403 091,07 грн (з урахуванням заяви позивача про зменшення розміру позовних вимог).
Після відкриття провадження у справі відповідачем сплачено на користь позивача 1 917 132,44 грн, а докази оплати наявні у матеріалах справи, у зв`язку з чим, суд постановив закрити провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача суму 1 917 132,44 грн основного боргу у зв`язку з її сплатою після відкриття провадження у справі.
8.1.1. Обставини, встановлені судом першої інстанції за заявою про ухвалення додаткового рішення та перевірені судом апеляційної інстанції
Між позивачем та Адвокатським об`єднанням «Лігалком-А» 02.12.2025 укладено договір про надання правової допомоги № 02/12/2025, згідно з п. 2.2. якого гонорар встановлюється у фіксованому розмір та складає 60 000,00 грн без ПДВ.
Пунктом 1.2. договору передбачено, що правова допомога надається у Господарському суді міста Києва у справі за позовом ТОВ «Агрофірма ім. Чкалова» до ДП «Гарантований покупець» про стягнення грошових коштів, а також наведено перелік послуг, що надаються за договором.
У розділі 3 вказаного договору погоджено, що розрахунок за надання правової допомоги проводиться клієнтом в безготівковій формі протягом 15-ти днів з моменту підписання договору на підставі рахунку адвокатського об`єднання.
З матеріалів справи вбачається, що всі процесуальні документи в інтересах позивача подавалися адвокатським об`єднанням, а представники позивача брали участь у судових засіданнях. 
На виконання договору позивачем сплачено на користь Адвокатського об`єднання 60 000,00 грн.
8.2. Оцінка висновків суду першої інстанції, доводів учасників справи та мотиви, з яких виходить апеляційний суд при ухваленні рішення
З огляду на необхідність належної кваліфікації спірних правовідносин з урахуванням предмету і підстав позову, а також доводів сторін суд апеляційної інстанції має перевірити, зокрема, такі обставини:
1) щодо наявності у відповідача заборгованості перед позивачем та її розміру;
2) щодо права на зменшення рівня розрахунків та впливу заборгованості НЕК «Укренерго»;
3) щодо законності стягнення 3 % річних, інфляційних втрат.
Щодо наявності заборгованості та її розміру 
Згідно ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до ч. 2 ст. 509 ЦК України, зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України договори та інші правочини є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до ч.1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до статті 714 ЦК України за договором постачання енергетичних та інших ресурсів через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму їх використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 Закону України «Про ринок електричної енергії» з метою забезпечення загального економічного інтересу у електроенергетичній галузі України, необхідного для задоволення інтересів громадян, суспільства і держави, та забезпечення сталого довгострокового розвитку електроенергетичної галузі і конкурентоспроможності національної економіки України на учасників ринку відповідно до цієї статті можуть бути покладені спеціальні обов`язки для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку електричної енергії. До спеціальних обов`язків, що покладаються на учасників ринку електричної енергії відповідно до цього Закону для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку електричної енергії, належать, зокрема, забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел енергії, включаючи забезпечення підтримки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел енергії за механізмом ринкової премії.
Постановою Кабінету Міністрів України від 17.04.2019 № 324 «Про утворення державних підприємств «Гарантований покупець» та «Оператор ринку» утворено Державне підприємство «Гарантований покупець» на базі філії Гарантований покупець Державного підприємства «Енергоринок» шляхом виділу майна, прав та обов`язків стосовно нього відповідно до розподільного балансу для виконання функцій гарантованого покупця електричної енергії.
Постановою Кабінету Міністрів України від 22.05.2019 № 455 затверджено статут ДП «Гарантований покупець», у відповідності до п.5 якого підприємство утворено з метою забезпечення купівлі всієї електричної енергії, виробленої на об`єктах електроенергетики, що використовують альтернативні джерела енергії (у разі використання гідроенергії - вироблену лише мікро-, міні- та малими гідроелектростанціями), за встановленим «зеленим» тарифом відповідно до законодавства, а також отримання прибутку від провадження господарської діяльності.
Гарантований покупець є учасником ринку електричної енергії та здійснює діяльність на підставі ліцензії на право провадження господарської діяльності зі здійснення функції гарантованого покупця, виданої постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП) від 25.06.2019 №1217.
За змістом ч. 2 ст. 65 Закону України «Про ринок електричної енергії» гарантований покупець зобов`язаний купувати у суб`єктів господарювання, яким встановлено зелений тариф, або у суб`єктів господарювання, які за результатами аукціону набули право на підтримку, всю відпущену електричну енергію, вироблену на об`єктах електроенергетики з альтернативних джерел енергії (а з використанням гідроенергії - вироблену лише мікро-, міні- та малими гідроелектростанціями), за встановленим їм «зеленим» тарифом, аукціонною ціною з урахуванням надбавки до нього/неї протягом всього строку застосування «зеленим» тарифом або строку дії підтримки, якщо такі суб`єкти господарювання входять до складу балансуючої групи гарантованого покупця. При цьому у кожному розрахунковому періоді (місяці) обсяг відпуску електричної енергії, виробленої на об`єкті електроенергетики з альтернативних джерел енергії (а з використанням гідроенергії - лише мікро-, міні- та малими гідроелектростанціями), визначається за вирахуванням обсягу витрат електричної енергії на власні потреби в електричній енергії відповідного об`єкта електроенергетики згідно з показниками приладів обліку на власні потреби.
Згідно з ч.1 ст.4 Закону України «Про ринок електричної енергії» учасники ринку електричної енергії провадять свою діяльність на ринку електричної енергії на договірних засадах. Для забезпечення функціонування ринку електричної енергії укладається, зокрема, договір про купівлю-продаж електричної енергії за «зеленим тарифом» (п. 18).
Відповідно до ч.3 ст.65 Закону України «Про ринок електричної енергії» купівля-продаж такої електричної енергії за зеленим тарифом з урахуванням надбавки до нього здійснюється на підставі двостороннього договору між виробником або споживачем, якому встановлено зелений тариф, та гарантованим покупцем. Такий договір укладається на підставі типового договору купівлі-продажу електричної енергії за «зеленим» тарифом. Типова форма договору купівлі-продажу електричної енергії за зеленим тарифом затверджується Регулятором. Договір купівлі-продажу електричної енергії за «зеленим» тарифом укладається між гарантованим покупцем та виробником або споживачем, які виробляють електричну енергію з альтернативних джерел енергії (крім доменного та коксівного газів, а з використанням гідроенергії - лише мікро-, міні- та малими гідроелектростанціями) на весь строк дії зеленого тарифу.
Для здійснення купівлі-продажу електричної енергії за зеленим тарифом кандидат у виробники за «зеленим» тарифом укладає з гарантованим покупцем договір купівлі-продажу електричної енергії за зеленим тарифом (п. 2.1 гл. 2 Порядку № 641).
На виконання укладеного між сторонами договору позивач поставив, а відповідач прийняв електроенергію протягом з червня по вересень 2025 року на загальну суму 5423298,23 грн. Акти купівлі-продажу електроенергії за вказаний розрахунковий період підписані представниками сторін без зауважень.
Договір, відповідно до ст. 629 ЦК України, є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно з ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно з п. 10.1 Порядку, до 15 числа (включно) розрахункового місяця відповідач здійснює оплату платежу позивачу із забезпеченням йому пропорційної оплати відповідно до оперативних даних щодо обсягу товарної продукції, наданої адміністратором комерційного обліку (АКО), підписаної кваліфікованим електронним підписом (далі - КЕП), за перші 10 днів розрахункового місяця, що зазначається відповідно до обсягів відпуску електричної енергії генеруючими одиницями товариства, що визначені відповідно до п.п. 8.7 та 8.8. глави 8 цього Порядку, з урахуванням авансових платежів та заборгованості продавця перед гарантованим покупцем за спожиту електричну енергію.
До 25 числа (включно) розрахункового місяця гарантований покупець здійснює оплату платежу позивачу із забезпеченням йому пропорційної оплати відповідно до оперативних даних щодо обсягу товарної продукції, наданої адміністратором комерційного обліку, підписаної КЕП, за перші 20 днів розрахункового місяця, що визначається відповідно до обсягів відпуску електричної енергії генеруючими одиницями позивача, що визначені відповідно до п.п. 8.7 та 8.8. глави 8 цього Порядку, з урахуванням авансових платежів та заборгованості продавця перед гарантованим, після отримання від продавця акту купівлі-продажу протягом двох робочих днів з дати оприлюднення рішення НКРЕКП щодо затвердження розміру вартості послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел, наданої гарантованим покупцем у розрахунковому місяці, останній здійснює остаточний розрахунок з виробником із забезпеченням йому 100 % оплати відпущеної електричної енергії попереднього розрахункового періоду (місяця) з урахуванням авансових платежів.
Згідно з абз. 1 п. 11.1. Порядку (в редакції чинній з 26.01.2024) Гарантований покупець, не пізніше п`ятого дня після закінчення першої та другої декад розрахункового місяця, за рахунок коштів, отриманих відповідно до пункту 14.2 глави 14 цього Порядку та коштів, отриманих гарантованим покупцем за реалізовану електричну енергію за результатами торгової діяльності на РДН, ВДР та за двосторонніми договорами, здійснює оплату продавцям за «зеленим» тарифом в обсязі, пропорційно відпуску електричної енергії генеруючими одиницями за 10/20 діб.
Відповідно до абз. 1 п. 11.4. Порядку (в редакції чинній з 26.01.2024) Гарантований покупець забезпечує проведення розрахунку та здійснення оплати за відпущену продавцем за «зеленим» тарифом у попередньому розрахунковому періоді (місяці) електричну енергію протягом п`яти робочих днів з дня оприлюднення рішення Регулятора щодо затвердження розміру вартості послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел, наданої гарантованим покупцем у розрахунковому місяці.
Тобто гарантований покупець зобов`язаний здійснювати оплату у кожному розрахунковому місяці за куплену електричну енергію у позивача у три етапи. При цьому, остаточний розрахунок (третій етап) відповідач зобов`язаний здійснити протягом п`яти робочих днів з дати оприлюднення рішення Регулятора щодо затвердження розміру вартості послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел наданої гарантованим покупцем у розрахунковому місяці.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що виходячи з наведених положень, відповідач повинен був здійснити остаточний розрахунок з ТОВ «Агрофірма ім. Чкалова» із забезпеченням товариству 100% оплати за відпущену електричну енергію відповідного розрахункового періоду (місяця) з урахуванням авансових платежів протягом п`яти робочих днів з дати оприлюднення рішення Регулятора щодо затвердження розміру вартості послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел, наданої гарантованим покупцем у розрахунковому місяці.
Отже, строк остаточного розрахунку за електричну енергію відповідного періоду, сторони, в тому числі керуючись і принципом свободи договору, визначили з вказівкою на подію, яка має неминуче настати (затвердження вартості послуги НКРЕКП) з посиланням на пункт 10.4 порядку № 641.
Такі висновки щодо остаточного розрахунку за електричну енергію з виробником за «зеленим» тарифом викладені у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21.06.2024 у справі № 910/4439/23.
Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Щодо застосування до спірних правовідносин сторін приписів п. 11.4 Порядку № 641 (у редакції чинній з 26.01.2024), апеляційний господарський суд зазначає таке.
Під час розгляду справи має застосовуватися той нормативно-правовий акт, який набув чинності та залишається чинним на момент виникнення та припинення спірних правовідносин.
Як зазначено вище, строк остаточного розрахунку за електричну енергію відповідного періоду, сторони, у тому числі керуючись і принципом свободи договору, визначили з вказівкою на подію, яка має неминуче настати (затвердження вартості послуги НКРЕКП).
Як вірно встановив суд першої інстанції, у відповідача наявні передбачені законом підстави для сплати вартості поставленої йому електричної енергії в період з червня по вересень 2025 року, а строк виконання зобов`язань настав як на підставі ст. 530 ЦК України, так і відповідно до п.п. 10.4., 11.4 Порядку..
Матеріалами справи підтверджено, що з урахуванням часткових оплат заборгованість відповідача перед позивачем за придбану відповідачем у період з червня вересень 2025 року електроенергію становить 485 958,63 грн. Доказів на підтвердження оплати цієї заборгованості за спірний період, у тому числі станом на час розгляду справи по суті, до матеріалів справи не долучено.
Таким чином, матеріалами справи підтверджено факт належного виконання позивачем своїх договірних зобов`язань щодо відпуску електричної енергії, факт її прийняття відповідачем, настання строку виконання грошового зобов`язання та невиконання відповідачем обов`язку щодо повної оплати поставленої електричної енергії. Доказів, які б спростовували зазначені обставини або підтверджували погашення заборгованості у повному обсязі, відповідачем суду не надано.
Щодо можливості/неможливості у спірних правовідносинах реалізації відповідного права відповідача як гарантованого покупця на зменшення рівня розрахунків із позивачем як продавцем за «зеленим» тарифом на суму неоплаченої частки відшкодування вартості врегулювання небалансу електричної енергії та вартості відхилення, слід зазначити таке.
Відповідач вказує, що оскільки у позивача наявна заборгованість перед відповідачем за послуги з відшкодування вартості небалансів електричної енергії балансуючої групи гарантованого покупця в сумі 2 504 015,26 грн, суд має у відповідності до вимог пп. 12 п. 1 постанови НКРЕКП від 25.02.2022 № 332 в редакції від 03.04.2024 зменшити розмір основного зобов`язання.
Відповідно до абз. 3 пп. 12 п. 1 постанови НКРЕКП від 25.02.2022 № 332 (в редакції постанови НКРЕКП від 03.04.2024 № 652) гарантований покупець має право зменшити рівень розрахунків із продавцем за «зеленим» тарифом на суму неоплаченої частки відшкодування вартості врегулювання небалансу електричної енергії та вартості відхилення.
Згідно з ч. 4 ст. 236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, що викладені у постановах Верховного Суду.
Верховний Суд у постанові від 24.09.2025 у справі № 910/5971/24, досліджуючи питання застосування пп. 13 п. 1 постанови НКРЕКП від 25.02.2022 № 332 (у редакції постанови НКРЕКП від 03.04.2024 № 652), дійшов висновку, що зазначена норма наділяє гарантованого покупця правом, а не встановлює автоматичне зменшення його грошового зобов`язання перед продавцем за «зеленим» тарифом на суму неоплаченої частки відшкодування вартості врегулювання небалансу електричної енергії та вартості відхилення. Для реалізації такого права гарантований покупець повинен вчинити відповідні юридично значимі дії, спрямовані на припинення зобов`язання в цій частині. За відсутності доказів реалізації такого права саме по собі існування заборгованості продавця перед гарантованим покупцем не звільняє останнього від обов`язку здійснити повну оплату придбаної електричної енергії, а питання про стягнення відповідної заборгованості не є предметом розгляду спору про стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу електричної енергії.
Такий висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду від 19.11.2025 у справі № 910/9692/24, від 23.09.2025 у справі № 910/7880/24, від 07.10.2024 у справі №910/12271/24 де підтримано рішення судів першої та апеляційної інстанції щодо відсутності підстав для зменшення суми боргу на існуючу суму заборгованості позивачем перед відповідачем за послуги з неоплаченої частки відшкодування вартості врегулювання небалансу електричної енергії, оскільки таке право згідно з абз. 3 пп. 13 п. 1 постанови № 332 відповідачем не реалізовано, а доказів зустрічного зарахування сторонами не надано.
У контексті наведеного суд першої інстанції обґрунтовано зазначив таке.
Зі змісту пп. 13 п. 1 постанови НКРЕКП від 25.02.2022 №332 в редакції постанови від 03.04.2024 №652 вбачається, що законодавець наділив гарантованого покупця саме правом на зменшення рівня розрахунків із продавцем за «зеленим» тарифом, для реалізації якого гарантований покупець мав вчинити певні дії (подати заяву у порядку ст. 601 ЦК України).
Отже, право відповідача на зменшення рівня розрахунків із продавцем за «зеленим» тарифом на суму неоплаченої частки відшкодування вартості врегулювання небалансу електричної енергії та вартості відхилення, передбачені пп. 13 п. 1 постанови НКРЕКП від 25.02.2022 №332 в редакції постанови від 03.04.2024 №652, не звільняє відповідача від обов`язку здійснити повну оплату придбаної електричної енергії за спірним договором.
Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 14.08.2025 у справі №910/6904/24 (пункти 8.13., 8.14.).
Апеляційним господарським судом враховано посилання відповідача на п. 5 постанови НКРЕКП від 24.01.2024 №178 «Про внесення змін до деяких постанов Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг», якою на відповідача покладено обов`язок забезпечити виконання положень глави 16 Порядку №641 у частині врегулювання відносин щодо відшкодування частки вартості врегулювання небалансу електричної енергії та вартості відхилення, які виникли в період з 08 вересня 2022 року по 26 січня 2024 року.
Право відповідача припинити свої зобов`язання перед позивачем за спірний період шляхом зарахування зустрічних вимог, відповідно до ч. 2 ст. 601 ЦК України може здійснюватися шляхом подання відповідної заяви про зарахування.
Матеріали справи не містять заяви відповідача про припинення зобов`язання з оплати боргу за договором у спірні періоди. 
За наявності у позивача заборгованості перед відповідачем, останній не був позбавлений права й можливості заявити відповідні вимоги в межах цієї справи шляхом пред`явлення зустрічного позову, однак таким процесуальним правом не скористався.
З огляду на викладене вище суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для зменшення розміру боргу відповідача на суму неоплаченої частки відшкодування вартості врегулювання небалансу електричної енергії та вартості відхилення.
Відповідно, позовні вимоги в частині стягнення суми основного боргу у розмірі 485 958,63 грн є обґрунтованими.
Щодо посилання відповідачем на форс-мажорні обставини
Згідно з ст. 610 ЦК порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язанням (неналежне виконання).
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 614 ЦК вбачається, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.
Відповідно до положень абз.1 ч.1 ст. 617 ЦК підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язанням несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язанням виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.
Разом з цим ч. 2 ст. 625 ЦК визначає, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Сплата 3% річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 12.02.2018 у справі №922/4544/16, від 26.04.2018 у справі №910/11857/17, від 16.10.2018 у справі №910/19094/17, від 06.11.2018 у справі №910/9947/15, від 29.01.2019 у справі №910/11249/17, від 19.02.2019 у справі №910/7086/17, від 10.09.2019 у справі №920/792/18.
Нарахування, передбачені ч. 2 ст. 625 ЦК, не є штрафними санкціями, а входять до складу грошового зобов`язання. Подібний за змістом правовий висновок викладений в постановах об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 05.07.2019 у справі №905/600/18, Великої Палати Верховного Суду від 07.04.2020 у справі №910/4590/19, Верховного Суду від 23.03.2023 у справі №920/505/22.
Посилання апелянта на наявність форс-мажорних обставин у зв`язку із введенням воєнного стану не можуть бути підставою для звільнення від виконання грошового зобов`язання, оскільки саме по собі запровадження воєнного стану не має автоматичного характеру форс-мажору. Особа, яка посилається на такі обставини, повинна довести їх наявність саме щодо конкретного зобов`язання та причинно-наслідковий зв`язок між ними і неможливістю його виконання. Крім того, інфляційні втрати та три проценти річних, передбачені статтею 625 ЦК України, не є штрафними санкціями, а тому положення статті 617 ЦК України щодо звільнення від відповідальності у зв`язку з форс-мажором до них не застосовуються.
Зазначена позиція узгоджується з висновками ВС у постанові від 13.09.2023 у справі №910/8741/22.
Само лише запровадження воєнного стану не свідчить про неможливість виконання відповідачем спірного грошового зобов`язання. Відповідач не надав доказів, які б підтверджували існування причинно-наслідкового зв`язку між дією обставин, на які він посилається як на обставини непереборної сили, та неможливістю здійснення розрахунків за договором.
Перевіривши здійснений позивачем розрахунок 3% річних у розмірі 54 434,98 грн та інфляційних втрат у розмірі 71 532,93 грн суд першої інстанції правильно встановив, що такі розрахунки є обґрунтованими та арифметично вірними. Судом апеляційної інстанції перевірено правильність розрахунків зазначених сум.
Доводи апеляційної скарги щодо неправильності розрахунку 3 % річних та інфляційних втрат є декларативними, оскільки апелянт не навів конкретних помилок у здійсненому позивачем розрахунку, не подав власного контррозрахунку та не спростував арифметичну правильність нарахувань.
Оцінивши доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що вони зводяться до переоцінки встановлених судом першої інстанції обставин справи та власного тлумачення норм матеріального права, однак не спростовують правильності висновків місцевого господарського суду, який повно і всебічно дослідив обставини справи, надав належну оцінку доказам та правильно застосував норми матеріального і процесуального права. Підстав для скасування чи зміни оскаржуваного рішення, передбачених ст. 277 ГПК України, колегія суддів не встановила.
Інші доводи апеляційної скарги
Інші аргументи сторін досліджені апеляційним судом і не наводяться у тексті цієї постанови, оскільки не покладаються в її основу і не впливають на висновки апеляційного суду. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, та в силу ч. 4 ст. 11 ГПК України застосовується апеляційним господарським судом як джерело права, хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (п. 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04) від 10.02.2010). Аналогічна позиція викладена в п. 54 рішення у справі «Трофимчук проти України» (заява № 4241/03) від 28.10.2010, п. 89 рішення у справі «Салов проти України» (заява № 65518/01) від 06.09.2005.
8.2.1. Оцінка висновків суду першої інстанції, доводів учасників справи та мотиви, з яких виходить апеляційний суд при ухваленні додаткового рішення
Щодо доводів відповідача про відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Конституцією України визначено, що кожен має право на професійну правничу допомогу (стаття 59).
Відповідно до ст. 131-2 Конституції України для надання професійної правничої допомоги в Україні діє адвокатура. Незалежність адвокатури гарантується. Засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначаються законом. Виключно адвокат здійснює представництво іншої особи в суді, а також захист від кримінального обвинувачення.
Згідно з ст. 15 ГПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.
За приписами ст. 16 ГПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.
Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. 
Згідно з положеннями ГПК України однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст.2 ГПК України).
Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:
1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (ст.124 ГПК України);
2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (ст. 126 ГПК України): - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; 
3) зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу;
4) розподіл судових витрат (ст. 129 ГПК України).
Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ч. 1 ст. 124 ГПК України визначено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.
Згідно з ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. 
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідно до ч. 8 ст. 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.
Адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правничої допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правничої допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правничої допомоги.
У суді першої інстанції представництво інтересів позивача здійснювала, зокрема, адвокат Головатюк С.А. на підставі ордера Серії ВА № 1135555 від 15.12.2025.
На підтвердження заявленого до стягнення розміру надання правової допомоги у сумі 60 000, 00 грн, позивачем надано суду: договір № 02/12/2025 від 02.12.2025 про надання правової допомоги; платіжна інструкція № 1765 від 17.12.2025 на суму 60 000,00 грн; ордер на надання правничої допомоги серії ВА № 1135555 від 15.12.2025.
Як вбачається з матеріалів справи, між позивачем та Адвокатським об`єднанням «Лігалком-А» 02.12.2025 укладено договір про надання правової допомоги № 02/12/2025, згідно з п. 2.2. якого, гонорар за даним договором встановлюється у фіксованому розмір та складає 60 000,00 грн без ПДВ.
Пунктом 1.2. договору передбачено, що правова допомога надається у Господарському суді міста Києва у справі за позовом ТОВ «Агрофірма ім. Чкалова» до ДП «Гарантований покупець» про стягнення грошових коштів, а також наведено перелік послуг, що надаються за договором.
У розділі 3 вказаного договору погоджено, що розрахунок за надання правової допомоги проводиться клієнтом в безготівковій формі протягом 15-ти днів з моменту підписання договору на підставі рахунку адвокатського об`єднання.
За змістом п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі також - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Відповідно до ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI).
При встановленні розміру гонорару відповідно до ч. 3 ст. 30 Закону № 5076-VI врахуванню підлягають складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, витрачений ним час, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини.
Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.
З матеріалів справи вбачається, що всі процесуальні документи в інтересах позивача подавалися Адвокатським об`єднанням, а представники позивача брали участь у судових засіданнях. Крім того, на підтвердження надання послуг за договором позивач оплатив на користь Адвокатського об`єднання 60 000,00 грн.
Щодо порушення порядку подання доказів, то за приписами ч.ч. 1, 2 ст. 80 ГПК України учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.
Доказами в силу ч. 1 ст. 73 ГПК України є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Водночас ч. 8 ст. 129 ГПК України встановлено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Отже, докази, які підтверджують розмір витрат на професійну правничу допомогу, подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. 
Позивач направив заяву про стягнення витрат на професійну правничу допомогу 03.04.2026, рішення у даній справи ухвалено 11.05.2026.
Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 116 ГПК України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день.
Колегія суддів зауважує, що у справі, яка розглядається, дії позивача, який попередньо заявив про судові витрати у позовній заяві, подав заяву про ухвалення додаткового рішення разом із усіма доказами на підтвердження понесених витрат на правову допомогу протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, з огляду на те, що частина доказів фізично не існувала на момент ухвалення судового рішення по суті спору, узгоджуються з положеннями ст. 221 ГПК України.
Суд апеляційної інстанції погоджується з правильним висновком суду першої інстанції про стягнення з відповідача на користь позивача 30 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу, позаяк саме цей розмір витрат на оплату адвоката є співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт.
Колегія суддів критично ставиться до доводів відповідача про те, що судом першої інстанції не надано оцінки відсутності акту виконаних робіт та опису робіт, оскільки суд першої інстанції у своєму рішенні погодився з вказаним доводом відповідача, що було однією з підстав для зменшення розміру понесених витрат позивачем на правову допомогу.
Водночас, Законом України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» та ГПК України не визначено обов`язку подавати до суду додаткові документи у випадку визначення твердого розміру гонорару в договорі.
Відповідно до ч. 1 ст.ст. 73, 76, 77 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Згідно ч. 1 ст.86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо часткового задоволення заяви про стягнення витрат на професійну правничу допомогу та відсутності підстав для скасування додаткового рішення в цій частині.
9. Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги
Згідно з ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до ч. 1 ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на встановлені обставини справи, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також необґрунтованість доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення. У зв`язку з цим рішення та додаткове рішення Господарського суду міста Києва підлягає залишенню без змін.
10. Судові витрати
Судові витрати у цій справі складаються з витрат на сплату судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги.
Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки цією постановою суд апеляційної інстанції не змінює рішення та не ухвалює нового, перерозподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, судом апеляційної інстанції не здійснюється, а витрати пов`язані з розглядом апеляційної скарги на рішення Господарського суду міста Києва від 02.04.2026 у справі №910/15781/25, відповідно до ст. 129 ГПК України покладаються на АТ «Гарантований покупець».
З огляду на викладене, керуючись ст. ст. 86, 129, 240, 269, 270, 275, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд
УХВАЛИВ:
1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Гарантований покупець» на рішення Господарського суду міста Києва від 02.04.2026 та апеляційну скаргу на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 11.05.2026 залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 02.04.2026 у справі № 910/15781/25 залишити без змін.
3. Додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 11.05.2026 у справі № 910/15781/25 залишити без змін.
4. Покласти на відповідача (скаржника) витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги.
5. Матеріали справи № 910/15781/25 повернути до Господарського суду міста Києва.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги на це судове рішення безпосередньо до Верховного Суду в порядку, визначеному ст. 286 - 291 ГПК України, протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 30.06.2026.

Головуючий суддя С.Є. Чаплян 

Судді Є.Ю. Пономаренко

В.П. Іванов