ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
Іменем України

23 червня 2026 року
м. Харків

справа № 643/11024/25
провадження № 22-ц/818/3147//26

Харківський апеляційний суд у складі:
Головуючого: Маміної О.В.
суддів: Мальованого Ю.М., Яцини В.Б.
за участю секретаря: Шнайдер Д.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Четвертий (Салтівський) відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління юстиції, Міністерство оборони України про оголошення фізичної особи померлою за апеляційною скаргою Міністерства Оборони України на рішення Салтівського районного суду м. Харкова від 05 лютого 2026 року, постановлене під головуванням судді Афанасьєва В.О.., -
в с т а н о в и в:
У липні 2025 року ОСОБА_1 звернулась до суду з заявою, в якій просить оголосити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , померлим ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Бахмуті, Бахмутському районі, Донецької області.
Рішенням Салтівського районного суду м. Харкова від 05 лютого 2026 року,заяву ОСОБА_1 задоволено. Оголошено громадянина України ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , загиблим під час несення військової служби та захисту Вітчизни у зоні безпосередніх бойових дій у районі населеного пункту Бахмут, Бахмутського району, Донецької області. Датою смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , вважати ІНФОРМАЦІЯ_2 , місцем смерті: населений пункт Бахмут, Бахмутський район, Донецька область, Україна. .
В апеляційній скарзі Міністерство Оборони України просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні заяви відмовити.
Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права; вказує, суд першої інстанції не дослідив і не надав належну оцінку наявним в матеріалах справи доказам, не сприяв повному та неупередженому розгляду справи, а тому рішення суду першої інстанції не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконним та необґрунтованим. Зазначає, що фізична особа, яка пропала безвісти у зв`язку з воєнними діям, може бути оголошена померлою, не раніше спливу шести місяців від дня закінчення воєнних дій. Дослідивши матеріали справи, Міноборони вважає, що оскільки за наданими до заяви документами ОСОБА_3 зник безвісти в районі проведення воєнних дій, які до теперішнього часу не припинені, а тому вказана заява по оголошення його померлим є передчасною. Вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення про оголошення ОСОБА_3 померлим до спливу встановленого шестимісячного строку від дня закінчення воєнних дій, чим допустив порушення норм закону.
Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Задовольняючи заяву про оголошення безвісті зниклої особи померлою, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , будучи військовослужбовцем, зник без вісті у зв`язку з воєнними діями, що є підставою вважати його загиблим, тому суд вважає необхідним оголосити його померлим від дня його вірогідної смерті, а саме з ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Такий висновок суду першої інстанції відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи.
Судом встановлено, що  згідно копії свідоцтва про укладення шлюбу заявник ОСОБА_1 є дружиною ОСОБА_3 (а.с. 26)
Відповідно до копії свідоцтва про народження ОСОБА_3 є батьком ОСОБА_4 ( а.с. 32)
Згідно листа № 12/500, який адресований ОСОБА_1 , її чоловік ОСОБА_3 водій 1 стрілецького відділення 2 стрілецького взводу 2 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 зник безвісти 12.05.2023 внаслідок обстрілу позиції зі стрілецької зброї в н.п. Бахмут Донецької області. (а.с. 12)
Відповідно до Витягу з Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин від 06.04.2024, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зник на території бойових дій 18.07.2023. (а.с. 19-20)
Відповідно до витягу з інформаційної системи з питань поводження з військовополоненими № НОМЕР_2 сформованого в електронному кабінеті заяву на підставі запиту ОСОБА_1 , здійснюється пошук відомостей про особу, що містяться в Інформаційній системі з питань поводження з військовополоненими.
З огляду на довідку про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, військової частини НОМЕР_1 №4276 старший солдат ОСОБА_3 дійсно в період з 20.02.2022 по 03.12.2022 року, з 11.12.2022 по 13.05.2023 року брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи в Харківській області, селищі Іванівське, м. Бахмут, Бахмутського району, Донецької області.
Як убачається з Витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 24.05.2023, 24.05.2023 до Харківського РУП № 2 ГУНП в Харківській області надійшла заява ОСОБА_5 , про зникнення безвісти її сина ОСОБА_3 , який зник в м. Бухмут, Донецької області, будучі військовослужбовцем ЗСУ ( ЄО 10620 від 24.05.2023) (а.с. 22)
За фактом зникнення безвісти старшого солдата, водія стрілецького відділення 2 стрілецького відділу 2 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 , ОСОБА_3 проведено службове розслідування.
Під час службового розслідування були допитані молодший сержант ОСОБА_6 , солдат ОСОБА_7 та командир солдат ОСОБА_8 . Дані особи зазначили, що 12.05.2023 виконуючи бойове завдання у АДРЕСА_1 , приблизно о 06:00 до їх підрозділу прибули бійців суміжного підрозділу для посилення, командир 2 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 віддав наказ супроводжувати суміжників до будинку АДРЕСА_2 по визначеному маршруту. Першою двійкою з укріплення вийшли ОСОБА_8 та ОСОБА_3 , за ними рухалася група суміжників і він з бійцем з позивним « ОСОБА_9 ». Почався обстріл з кулемета та АГС, прикриваючи побратимів суміжники відійшли в укриття. Повідомив, що згодом повернувся ОСОБА_8 і повідомили, що ОСОБА_3 залишився на позиції і його неможливо чекати. Повідомили, що вони чекали, коли закінчить обстріл, щоб евакуювати ОСОБА_3 , але не мали змоги і надійшов наказ від командира 2 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 лейтенанта ОСОБА_10 переміститися на іншу позицію до будинку АДРЕСА_1 . (а.с. 14-15).
Актом службового розслідування за фактом зникнення безвісти ОСОБА_3 водій 1 стрілецького відділення 2 стрілецького взводу 2 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 визнано зниклим безвісти 12.05.2023 під час виконання завдань по захисту Батьківщини, перебуваючи безпосередньо в районах ведення воєнних дій у складі військової частини, яка веде воєнні дії у складі створених угрупувань військ, визначених є Головнокомандувача ЗСУ згідно із бойовими розпорядженнями, наказами командира військової частини НОМЕР_1 . (ас.с 17)
Як на підставу вимог заяви про оголошення безвісті зниклої особи померлою, ОСОБА_1 посилалася на те, що вона є дружиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб. 25.02.2022 старший солдат ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно Указу Президента України від 24.02.2022 № 69/2022 «Про загальну мобілізацію» був призваний до лав ЗСУ на підставі бойового наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 24.02.2022 року № 1/дкс. У період з 25.02.2022 по 03.12.2022, з 11.12.2022 року по 13.05.2023 ОСОБА_3 брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із військовою агресією РФ проти України, перебуваючи в Харківській області, селище Іванівське, м. Бахмут Донецької області. Старший солдат ОСОБА_3 займав посаду водія 1 стрілецького відділення 2 стрілецького взводу 2 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 . 16.05.2023 року на ім`я дружини ОСОБА_1 за адресою проживання: АДРЕСА_3 , надійшло повідомлення «12/500 з Міністерства оборони України, про зниклого безвісти старшого солдата ОСОБА_3 . 24.05.2023 року ОСОБА_5 звернулась з заявою про зникнення безвісти її сина ОСОБА_3 , який зник в м. Бахмуті Донецької області, будучі військовослужбовцем ЗСУ про що внесено в ЖРДР № 12023221170001819 від 25.05.2023 року до Харківського РУП №2 ГУНП в Харківській області. Згідно витягу Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин № 20250406-1140 від 06.04.2025 ОСОБА_3 вважається зниклим безвісти згідно заяви № 10620 від 24.05.2023 року зареєстрованлї Харківським РУП №2 в Харківській області відомості про кримінальне провадження внесеного до ЄРДР № 12023221170001819 від 24.05.2023 року. З огляду на вищевикладене, заявниця вважає, що є всі підстави вважати, що ОСОБА_3 є загиблим. Визнання ОСОБА_3 дружині ОСОБА_1 та доньці ОСОБА_2 потрібно для отримання виплат передбачених законодавством та оформлення спадщини.
Згідно з частиною першою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження – це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Згідно з пунктом 3 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою.
Статтею 306 ЦПК України передбачено, що у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою; обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку.
Відповідно до частини другої статті 46 ЦК України фізична особа, яка пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена судом померлою після спливу двох років від дня закінчення воєнних дій. З урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців.
Згідно з частиною третьою статті 46 ЦК України фізична особа оголошується померлою від дня набрання законної сили рішенням суду про це. Фізична особа, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави припустити її загибель від певного нещасного випадку або у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена померлою від дня її вірогідної смерті.
Статтею 47 ЦК України визначено, що правові наслідки оголошення фізичної особи померлою прирівнюються до правових наслідків, які настають у разі смерті.
Оголошення фізичної особи померлою – це судове визнання померлою фізичної особи, щодо якої за місцем її постійного проживання немає будь-яких відомостей про місце перебування протягом встановленого законом строку.
У правовому контексті оголошення фізичної особи померлою є припущенням її смерті, що має наслідком припинення правосуб`єктності. Суд під час оголошення фізичної особи померлою достеменно не може встановити факт її смерті, а лише припускає це на підставі непрямих доказів або у зв`язку із тривалою безвісною відсутністю.
Оголошення громадянина померлим має своїм призначенням усунення невизначеності, яка склалася у правовідносинах за участю особи, яка тривалий час є відсутньою за місцем свого постійного проживання і місце перебування якої невідоме.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 11 грудня 2024 року в справі № 755/11021/22 вирішила виключну правову проблему щодо початку відліку строку, передбаченого частиною другої статті 46 ЦК України, для оголошення судом фізичної особи померлою у разі, якщо є підстави припускати про вірогідну смерть (загибель) особи на території, на якій велись активні бойові дії.
Велика Палата Верховного Суду наголосила, що в частині другій статті 46 ЦК України йдеться про воєнні дії, збройний конфлікт, а не про воєнний стан. Не можна тлумачити цей припис як такий, що його можливо застосувати стосовно оголошення особи померлою винятково після скасування воєнного стану на всій території України.
З урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою не раніше спливу шести місяців від дня закінчення активних бойових дій на місці ймовірної загибелі фізичної особи або від дня настання події, за якої відбулася загибель фізичної особи, якщо така подія, хоча і є наслідком воєнних дій, проте сталася не на території ведення активних дій.
Особа може бути оголошена в судовому порядку померлою у разі встановлення обставин, на підставі яких суд робить вірогідне припущення про смерть цієї особи. На цьому наголошено, зокрема, у постановах Верховного Суду від 31 травня 2023 року у справі № 177/11/20, від 07 листопада 2023 року у справі № 607/159/23.
У постановах від 26 квітня 2023 року у справі № 337/3725/22, від 29 березня 2023 року у справі № 753/8033/22 Верховний Суд дійшов висновків, що підставою для встановлення факту смерті є підтверджені доказами обставини, які свідчать про смерть громадянина в певний час і за певних обставин. Доказами, що підтверджують факт смерті особи в умовах воєнного стану або на тимчасово окупованій території України, можуть бути, зокрема: письмові докази; речові докази, у тому числі звуко- і відеозаписи; висновки експертів; копії лікарського свідоцтва/довідки про смерть; показання свідків, що можуть підтвердити ті обставини, на які посилається заявник; довідки з військкомату або від командира військової частини (у випадку загибелі військовослужбовців); заяви до правоохоронних органів про зникнення особи, в тому числі при обставинах, що загрожували їй смертю.
Вочевидь вказаний перелік доказів не є вичерпним та може бути конкретизований у кожній справі залежно від встановлених у ній обставин.
Подібні висновки висловлені у постанові Верховного Суду від 25 жовтня 2023 року у справі № 607/1612/23 (провадження № 61-6323св23).
Разом із тим суд повинен мати достатні належні та допустимі докази для встановлення обставин, на підставі яких можливо зробити вірогідне припущення про смерть громадянина. Відсутність безумовних доказів або суперечність у доказах на підтвердження обставин, що надаються заявником та/або заінтересованими особами, унеможливлює оголошення особи померлою (див. постанови Верховного Суду від 08 лютого 2024 року у справі № 148/1207/22, від 04 червня 2025 року у справі № 591/11696/23, від 18 грудня 2025 року у справі № 357/16463/24).
Згідно з частинами першою-третьою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).
Цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням балансу вірогідностей. Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує на довіру.
Задовольняючи заяву про оголошення безвісті зниклої особи померлою, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , будучи військовослужбовцем, зник без вісті, у зв`язку з воєнними діями, що є підставою вважати його загиблим, тому суд вважає необхідним оголосити його померлим від дня його вірогідної смерті, а саме з ІНФОРМАЦІЯ_4 .
У зв`язку з військовою агресією Російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався і триває по даний час.
Матеріали справи свідчать про те, що згідно довідки про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, військової частини НОМЕР_1 №4276 старший солдат ОСОБА_3 дійсно в період з 20.02.2022 по 03.12.2022 року, з 11.12.2022 по 13.05.2023 року брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи в Харківській області, селищі Іванівське, м. Бахмут, Бахмутського району, Донецької області.
Як убачається з Витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 24.05.2023, 24.05.2023 до Харківського РУП № 2 ГУНП в Харківській області надійшла заява ОСОБА_5 , про зникнення безвісти її сина ОСОБА_3 , який зник в м. Бухмут, Донецької області, будучі військовослужбовцем ЗСУ ( ЄО 10620 від 24.05.2023) (а.с. 22)
За фактом зникнення безвісти старшого солдата, водія стрілецького відділення 2 стрілецького відділу 2 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 , ОСОБА_3 проведено службове розслідування.
Під час службового розслідування були допитані молодший сержант ОСОБА_6 , солдат ОСОБА_7 та командир солдат ОСОБА_8 . Дані особи зазначили, що 12.05.2023 виконуючи бойове завдання у АДРЕСА_1 , приблизно о 06:00 до їх підрозділу прибули бійців суміжного підрозділу для посилення, командир 2 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 віддав наказ супроводжувати суміжників до будинку АДРЕСА_2 по визначеному маршруту. Першою двійкою з укріплення вийшли ОСОБА_8 та ОСОБА_3 , за ними рухалася група суміжників і він з бійцем з позивним « ОСОБА_9 ». Почався обстріл з кулемета та АГС, прикриваючи побратимів суміжники відійшли в укриття. Повідомив, що згодом повернувся ОСОБА_8 і повідомили, що ОСОБА_3 залишився на позиції і його неможливо чекати. Повідомили, що вони чекали, коли закінчить обстріл, щоб евакуювати ОСОБА_3 , але не мали змоги і надійшов наказ від командира 2 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 лейтенанта ОСОБА_10 переміститися на іншу позицію до будинку АДРЕСА_1 . (а.с. 14-15).
Актом службового розслідування за фактом зникнення безвісти ОСОБА_3 водій 1 стрілецького відділення 2 стрілецького взводу 2 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 визнано зниклим безвісти 12.05.2023 під час виконання завдань по захисту Батьківщини, перебуваючи безпосередньо в районах ведення воєнних дій у складі військової частини, яка веде воєнні дії у складі створених угрупувань військ, визначених є Головнокомандувача ЗСУ згідно із бойовими розпорядженнями, наказами командира військової частини НОМЕР_1 . (ас. 17)
Відповідно до Наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України 22 грудня 2022 року № 309 (із змінами відповідно Наказу 164 від 31 травня 2023 року), яким затверджено перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією.
Наказ Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22 грудня 2022 року № 309 «Про затвердження переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окуповані Російською Федерацією» втратив чинність від 20.03.2025.
Наказом Міністерства розвитку громад та територій України від 28.02.2025 № 376, зареєстрованому в Міністерстві юстиції України 11.03.2025 за № 380/43786 затверджений перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією.
Населений пункт Бахмут, Бахмутський район, Донецька область в період з 24.02.2022 року по 12.12.2023 року була територією активних бойових дій, а починаючи з 13.12.2023 року населений пункт Бахмут, Донецька область є тимчасово окупованою Російською Федерацією території України.
За змістом ч.2 ст.46 ЦК України фізична особа, яка пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена судом померлою після спливу двох років від дня закінчення воєнних дій. З урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців.
Строк, який у цьому випадку обраховується з дня закінчення активних бойових дій, виконує функцію своєрідного запобіжника, спрямованого на захист прав та інтересів фізичної особи, яка може перебувати в невідомому місці або тимчасово не мати змоги вийти на зв`язок з різних причин, пов`язаних з обставинами воєнних дій, збройного конфлікту. Така правова гарантія запобігає передчасному оголошенню особи померлою, враховуючи, що в умовах війни можуть бути численні фактори, які заважають встановленню фактичного місця перебування людини. Цей строк забезпечує можливість з`ясування додаткових обставин або отримання нової інформації про зниклу особу, що сприяє уникненню помилкових судових рішень, які могли б призвести до негативних правових наслідків для самої особи, її родичів і суспільства загалом.
Оскільки за встановленими у цій справі обставинами територія, на якій відбулась вірогідна загибель військовослужбовця ОСОБА_3 на момент такої події була територією активних бойових дій, а потім окупована супротивником; у суду з надзвичайно великою вірогідністю є достатні істотні підстави вважати, що військовослужбовець ОСОБА_3 загинув, то відлік строку, передбаченого частиною другою статті 46 ЦК України може бути здійснений у цій справі з 12 травня 2023 року.
Такий висновок суду не суперечить висновку Великої Палати Верховного Суду від 11 грудня 2024 року у справі №755/11021/22 про те, що строк має відраховуватися від дня закінчення активних бойових дій на місці ймовірної загибелі фізичної особи або від дня настання події, за якої відбулася загибель фізичної особи, якщо така подія, хоча й є наслідком воєнних дій, проте сталася не на території ведення активних бойових дій (див. пункт 109 постанови).
Вказане узгоджується з висновками Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, зокрема у постановах від 29 травня 2024 року у справі № 127/28463/23 (щодо оголошення померлим військовослужбовця, який зник безвісті в районі населеного пункту Бахмут Донецької області), від 24 грудня 2025 року у справі № 692/95/25 (щодо оголошення померлим військовослужбовця, який зник безвісті в населеному пункті Одрадівка Бахмутського району Донецької області), від 21 січня 2026 року у справі № 127/11048/24 (щодо оголошення померлим військовослужбовця, який зник безвісті в районі населеного пункту Бахмут Донецької області), від 18 лютого 2026 року у справі № 759/22513/24 (щодо оголошення померлим військовослужбовця, який зник безвісті в населеному пункті Олександропілля Попаснянського району Луганської області), від 04 березня 2026 року у справі № 761/684/25 (щодо оголошення померлим військовослужбовця, який зник безвісті в районі населеного пункту Бахмут Донецької області), від 13 березня 2026 року в справі № 352/1828/25 (щодо оголошення померлим військовослужбовця, який зник безвісти в районі с. Роботине Пологівського району Запорізької області).
Розширювальне тлумачення частини другої статті 46 ЦК України, за якого відлік строку, після спливу якого фізична особа може бути оголошена померлою, ставиться у залежність від можливості отримання підтверджень із території, що після завершення активних бойових дій набула статусу тимчасово окупованої, призводить до позбавлення заявників передбаченого законом механізму захисту його прав, оскільки наведена норма не пов`язує перебіг відповідних строків з такими подіями.
Враховуючи вищенаведене є підстави припускати з високим ступенем вірогідності, що військовослужбовець ОСОБА_3 ймовірно, загинув за особливих обставин, ІНФОРМАЦІЯ_2 у результаті ведення бойових дій у складі 1 стрілецького відділення 2 стрілецького взводу 2 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 з противником в умовах складної бойової обстановки, яка мала місце на той час в зоні відповідальності 2 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 , якою виконувались бойові завдання з оборони визначених рубежів в районі населеного пункту Бахмут Донецької області, де на цей момент знаходився військовослужбовець ОСОБА_3 під час захисту Батьківщини та виконання бойового завдання й забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії РФ.
Суд першої інстанції, правильно визначившись із характером спірних правовідносин і встановивши фактичні обставини справи, які мають значення для правильного вирішення заяви, дійшов обґрунтованого висновку про наявність достатніх підстав для оголошено померлим ОСОБА_3 у результаті його безпосередньої участі у бойових діях та забезпечення заходів з національної безпеки і оборони України, загибель якого пов`язана з виконанням бойового завдання в умовах воєнного стану.
Рішення суду ухвалене з додержанням вимог матеріального та процесуального права.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.
Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу Міністерства Оборони України — залишити без задоволення.
Рішення Салтівського районного суду м. Харкова від 05 лютого 2026 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.
Головуючий:        О.В. Маміна
Судді:         Ю.М. Мальований
В.Б. Яцина