Справа № 274/2297/26 Провадження № 2/0274/2132/26	

Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області

Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.06.26 р.	м. Бердичів	

Суддя Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області Корбут В.В. (далі – Суд), 
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи цивільну праву за позовом	ОСОБА_1 ,  	
до	Акціонерного товариства "Бердичівський машинобудівний завод "Прогрес", представником якого є Абісов А.В.,	
про	стягнення заборгованості та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,	

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся з позовом, у якому просить стягнути на його користь з Акціонерного товариства "Бердичівський машинобудівний завод "Прогрес" (далі – Завод) заборгованість за невикористані відпустки у розмірі 69 679,23 грн. (з відрахуванням обов`язкових податків та зборів), середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні, виходячи з середньоденної заробітної плати у розмірі 838,10 грн., за період з 20.01.2026 р. по день фактичного ухвалення рішення суду (з відрахуванням обов`язкових податків та зборів), та компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати у розмірі 24 689,44 грн., розраховану відповідно до Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати". 
Позов обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 працював на ОСОБА_2 та був звільнений 19.01.2026 р. В порушення статті 116 Кодексу законів про працю України Завод не провів з ним повного розрахунку в день звільнення, а саме – нарахував, але не виплатив компенсацію за невикористані відпустки у розмірі 69 679,23 грн. Рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 27.02.2026 р. у справі № 274/118/26 підтверджена заборгованість Заводу перед ОСОБА_1 за попередній період, яка не була виплачена протягом тривалого часу.
Завод позов в частині вимоги про стягнення заборгованості з компенсації за невикористану відпустку визнав частково у розмірі 52 956,22 грн., посилаючись на невірний розрахунок ОСОБА_1 , який не врахував, що з компенсації за невикористану відпустку у розмірі 69 679,23 грн. має бути вираховано податок з доходів фізичних осіб (18%), військовий збір (5%) та профспілковий внесок (1%). Проти стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні Завод заперечив, посилаючись на те, що перебуває у складному фінансовому стані, у тому числі через збройну агресію російської федерації проти України, станом на дату звільнення ОСОБА_1 , тобто ІНФОРМАЦІЯ_1 , у нього були заарештовані рахунки через наявність виконавчих проваджень, що унеможливило виплату грошових коштів, належних ОСОБА_1 , у день звільнення. Крім того, середньоденний заробіток ОСОБА_1 становить 621,60 грн., а не 838,10 грн., як зазначає ОСОБА_1 у позовній заяві. Проти стягнення компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати Завод також заперечив, посилаючись на те, що відсутній факт фактичної виплати заробітної плати, так як рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 27.02.2026 р. у справі № 274/118/26 не виконано та стягнута ним заробітна плата ОСОБА_1 не виплачена. Крім того, обов`язковою умовою для звернення до суду з позовом про стягнення вказаної компенсації є звернення ОСОБА_1 до Заводу з заявою про виплату зазначеної компенсації та відмова у її виплаті, проте ОСОБА_1 з такою заявою не звертався.
Судом з`ясовано, що ОСОБА_1 , керівника групи технічного відділу Заводу, звільнено 19.01.2026 р., що підтверджується записом № 17 від 19.01.2026 р. у його трудовій книжці та витягом з наказу від 19.01.2026 р. № 6-к Заводу (а. с. 14 – 15, 35).
Відповідно до частини першої статті 116 Кодексу законів про працю України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.
Завод не заперечив проти обставини того, що у день звільнення – 19.01.2026 р., ОСОБА_1 працював. 
Зважаючи на наведене, Завод мав провести у день звільнення ОСОБА_1 – 19.01.2026 р., виплату всіх сум, що тому належать.

Станом на 19.01.2026 р. (день звільнення) всі суми, належні ОСОБА_1 при звільненні, йому ОСОБА_2 виплачені не були, що ОСОБА_2 не заперечується та підтверджується розрахунковим листом за січень 2026 р. та довідкою від 22.05.2026 р. про суму компенсації на за невикористану відпустку (а. с. 34, 41), з яких вбачається, що розмір заборгованості Заводу перед ОСОБА_1 станом на 19.01.2026 р. становив 69 679,23 грн., яка являє собою нараховану компенсацію за невикористану відпустку (без врахування податків та інших передбачених законодавством України платежів).
Таким чином Завод, в порушення частини першої статті 116 Кодексу законів про працю України, не виплатив ОСОБА_1 у день звільнення – 19.01.2026 р., всіх сум, що тому належать. 
Під час розгляду справи Завод не посилався на те, що після 19.01.2026 р. ним було виплачено ОСОБА_1 повністю або частково наведену заборгованість.
Враховуючи викладене, Суд вважає, що позов ОСОБА_1 в частині вимоги про стягнення на його корить з Заводу заборгованості з компенсації за невикористану відпустку у розмірі 69 679,23 грн. (без врахування податків та інших передбачених законодавством України платежів) підлягає задоволенню.
Згідно з частиною першою статті 117 Кодексу законів про працю України у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.
Заводом не подано належних та допустимих доказів, які б вказували про відсутність його вини у невиплаті ОСОБА_1 всіх сум, що належать при звільненні.
Посилання Заводу на збройну агресію російської федерації проти України є загальним, сама по собі вказана агресія не вказує на відсутність вини заводу у невиплаті ОСОБА_1 всіх сум, що належать при звільненні.
Щодо посилання Заводу на те, що на дату звільнення ОСОБА_3 у нього, Заводу, були арештовані рахунки через наявність виконавчих проваджень, що унеможливило виплату належних ОСОБА_4 грошових коштів у день його звільнення, Суд зазначає, що дійсно постановою від 16.10.2025 р. про арешт коштів боржника Головного державного виконавця Бердичівського відділу державної виконавчої служби у Бердичівському районі Житомирської області Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Дудар Н.Є. було накладено арешт на грошові кошти/електронні гроші, що містяться на відкритих рахунках/електронних гаманцях, а також на кошти/електронні гроші на рахунках/електронних гаманцях, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів, крім коштів, що мають спеціальний режим використання, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать Заводу, у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів, яка становить 10 566 775,80 грн. (зворот а. с. 36 – 39).
Проте це не доводить того, що у Заводу на день звільнення ОСОБА_1 були відсутні кошти для виплати всіх сум, що тому належать при звільненні, зокрема, що Завод не мав у власності (у касі) готівкових коштів у розмірі, необхідному для здійснення відповідних виплат ОСОБА_1 , та/або що розмір наявних у Заводу грошових коштів/електронних грошей, що містився у відкритих рахунках/електронних гаманцях, був меншим або дорівнював 10 566 775,80 грн.
Розраховуючи розмір цього заробітку, Суд виходить з Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. № 100 (далі – Порядок).
За змістом абзаців першого – п`ятого пункту 2 Порядку у випадку, який розглядається, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Якщо протягом останніх двох календарних місяців, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи.
У жовтні – грудні 2025 р. ОСОБА_1 не працював, що визнається ним та Заводом, та випливає з матеріалів справи (а. с. 12).
З довідки від 22.05.2025 р. Заводу про середній заробіток випливає, що у липні та серпні 2025 р. ОСОБА_1 відпрацював 8 днів, за що йому всього було нараховано заробітку плату у розмірі 6 458,17 грн. (а. с. 40), тобто його середньоденна заробітна плата становила 807,27 грн. (без врахування податків та інших передбачених законодавством України платежів).
Абзацом першим пункту 8 Порядку передбачено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, – на число календарних днів за цей період. 
Таким чином, середній заробіток ОСОБА_1 за час невиплати належних йому сум при звільнені за період з 19.01.2026 р. по 29.06.2026 р. включно (161 день) становить 129 970,47 грн. (без врахування податків та інших передбачених законодавством України платежів).
Зважаючи на наведене, Суд вважає, що позов ОСОБА_1 в частині вимоги про стягнення на його користь з Заводу середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, виходячи з середньоденної заробітної плати у розмірі 838,10 грн., за період з 20.01.2026 р. по день фактичного ухвалення рішення суду підлягає частковому задоволенню, виходячи з середньоденної заробітної плати у розмірі 807,27 грн., тобто на його користь з Заводу підлягає стягненню середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 129 970,47 грн. (без врахування податків та інших передбачених законодавством України платежів).
Судом встановлено, що рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 27.02.2026 р. у справі № 274/118/26 позов ОСОБА_1 задоволено частково та стягнуто на його користь з Заводу 149 514,06 грн. нарахованої, але не виплаченої заробітної плати (а. с. 13).
Статтею 1, частиною першою, абзацами першим та п`ятим частини другої Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" визначено, що підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).  Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі – компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.  Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: заробітна плата (грошове забезпечення).
Статтею 4 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" встановлено, що виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.
Відповідно до частини першої статті 7 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" відмова власника або уповноваженого ним органу (особи) від виплати компенсації може бути оскаржена громадянином у судовому порядку.
З наведених положень Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" вбачається, що виплата громадянам сум компенсації проводиться підприємствами, установами і організаціями всіх форм власності та господарювання після виплати заборгованості за відповідний місяць, і лише у разі відмови власника або уповноваженого ним органу (особи) від виплати компенсації громадянин може оскаржити її у судовому порядку.
Однак ОСОБА_1 не подано доказів, які б підтверджували, що Завод виплатив йому заборгованість, стягнуту рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 27.02.2026 р. у справі № 274/118/26, та відмовив у проведенні виплати компенсації.
Враховуючи викладене, Суд відмовляє у задоволенні позову ОСОБА_1 у частині вимоги про стягнення на його користь з Заводу компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати у розмірі 24 689,44 грн., передбаченої Законом України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати". 
На підставі статі 141 Цивільного процесуального кодексу України з Заводу на користь ОСОБА_1 у якості відшкодування судових витрат (судового збору, сплаченого за подання позовної заяви) підлягають стягненню грошові кошти у розмірі 867,12 грн., а на користь держави – судовий збір у розмірі 1 064,96 грн.
Керуючись статтями 141, 258, 259, 263 – 265 Цивільного процесуального кодексу України,

У Х В А Л И В:

1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Акціонерного товариства "Бердичівський машинобудівний завод "Прогрес" (Житомирська область, м. Бердичів, вул. Європейська, 79, код ЄДРПОУ 00217426) задовольнити частково.
2. Стягнути з Акціонерного товариства "Бердичівський машинобудівний завод "Прогрес" на користь ОСОБА_1 заборгованість заборгованості з компенсації за невикористану відпустку у розмірі 69 679,23 грн. (без врахування податків та інших передбачених законодавством України платежів), та середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 129 970,47 грн. (без врахування податків та інших передбачених законодавством України платежів).
3. В задоволенні іншої частини позову відмовити.
4. Стягнути з Акціонерного товариства "Бердичівський машинобудівний завод "Прогрес" на користь ОСОБА_1 у якості відшкодування судових витрат грошові кошти у розмірі 867,12 грн.
5. Стягнути з Акціонерного товариства "Бердичівський машинобудівний завод "Прогрес" на користь держави судовий збір у розмірі 1 064,96 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його складення безпосередньо до Житомирського апеляційного суду.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя         В.В. Корбут