Справа № 569/28315/25

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2026 року 

Рівненський міський суд Рівненської області в складі:
головуючого судді - Тимощука О.Я.,
при секретарі – Ковальчук О.Б.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Рівне цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІН ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, - 

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю «ВІН ФІНАНС» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Свої вимоги позивач мотивував тим, що 01 лютого 2019 року між ТОВ «Фінансова компанія «Дінеро» та ОСОБА_1 було укладено договір кредитної лінії № L8918706 у електронній формі.
Первісний кредитор виконав умови кредитного договору та перерахував на рахунок відповідача безготівковим шляхом кошти, в свою чергу позичальник не виконав умови кредитного договору щодо повернення кредитних коштів внаслідок чого виникла заборгованість у розмірі 20 303,00 грн., з яких: 10 000,00 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 303,00 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 10 000,00 грн. - заборгованість по штрафах/по пені в валюті кредиту.
01.07.2019 року між ТОВ «ФК «Дінеро» та ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» укладено договір відступлення права вимоги № 01072019, за яким ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» набуло прав кредитора стосовно відповідача на загальну суму 20 303,00 грн.
25 липня 2024 року ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» перейменовано на ТОВ «Він Фінанс».
Всупереч умовам зазначеного кредитного договору відповідач не виконала свого зобов`язання щодо повернення суми кредиту, сплати процентів та пені, внаслідок чого у неї виникла заборгованість перед новим кредитором TOB «Він Фінанс». Посилаючись на вказані обставини, позивач просить суд стягнути з відповідачки на його користь заборгованість за кредитним договором № L8918706 від 01.02.2019 року у розмірі 26 571,48 грн., яка складається із суми заборгованості – 20 303,00 грн. інфляційні втрати – 4 439,54 грн., три відсотки річних – 1 828,94 грн., а також судові витрати.
16.04.2026 року через підсистему «Електронний суд» відповідачкою подано відзив на позовну заяву, в яком упросить відмовити позивачу в задоволені позовних вимог. Вказує, що згідно матеріалів позову, кредит був отриманий мною 13.09.2018 року строком на 14 днів у онлайн-сервісі мікрокредитування. Сума кредиту становила близько 10 000 грн. Позивач звернувся до суду лише у грудні 2025 року, тобто майже через сім років після виникнення прострочення. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність становить три роки. Вважає, що строк позовної давності у даній справі сплив орієнтовно у 2021 році. Зазначає, що у позовній заяві позивач посилається на норми законодавства щодо продовження строків у зв`язку з карантином COVID-19 та введенням воєнного стану. Проте зазначені обставини не можуть бути безумовною підставою для поновлення строку позовної давності, оскільки кредитор мав достатньо часу для звернення до суду у період з 2018 по 2020 роки, коли не існувало таких обмежень. Вказує, що позивач вже скористався іншим способом стягнення заборгованості шляхом отримання виконавчого напису нотаріуса від 25.09.2020 року № 50749. Наявність виконавчого напису свідчить про те, що кредитор вже реалізував своє право на примусове стягнення боргу. Вважає, що розмір заявленої заборгованості є значно завищеним, оскільки тіло кредиту становило близько 10 000 грн., тоді як позивач просить стягнути понад 26 000 грн., що складається переважно зі штрафних санкцій та інших нарахувань. зазначає, що вона не визнавала борг, не здійснювала оплат, не укладала жодних угод про реструктуризацію та не підписувала документів, які могли б перервати перебіг строку позовної давності.
Представник позивача в судове засідання не з`явився, повідомлявся про час та дату розгляду справи належним чином. 
Відповідачка в судове засідання не з`явилася, повідомлялася про час та дату розгляду справи належним чином, подала через підсистему «Електронний суд» 26.05.2026 року заяву, в якій позовні вимоги визнає. не заперечує щодо їх задоволення та просить розгляд справи проводити у її відсутність.
Дослідивши в судовому засіданні надані письмові докази, суд прийшов до наступного.
Судом встановлено, що 01 лютого 2019 року між ТОВ «Фінансова компанія «Дінеро» та ОСОБА_1 було укладено договір кредитної лінії № L8918706 у електронній формі. 
ТОВ «ФК «Дінеро» виконав умови договору про надання фінансового кредиту № L8918706 від 01.02.2019 року та перерахував на рахунок відповідачки безготівковим шляхом відповідні кошти, а відповідачка належним чином не виконала взяті на себе зобов`язання щодо повернення суми позики та сплати пені і комісії, внаслідок чого у неї виникла заборгованість.
01.07.2019 року між ТОВ «ФК «Дінеро» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» укладено договір факторингу № 01072019, на підставі чого відбулося відступлення права вимоги за договором кредитної лінії № L8918706, за яким ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» набуло прав кредитора відносно відповідачки. 
25.07.2024 року відповідно протоколу загальних зборів № 1706 перейменовано ТОВ «Фінансова компанія « Довіра та Гарантія» на ТОВ «ВІН ФІНАНС». 
Відповідно до розрахунку заборгованості загальна сума заборгованості відповідачки перед кредитором складає 26 571,48 грн., з яких: заборгованість за кредитним договором – 20 303,00 грн., сума збитків з урахуванням 3% річних – 1 828,94 грн., сума збитків інфляційних втрат за несвоєчасне виконання кредитних зобов`язань – 4 439,54 грн.
Відповідно до умов договору про надання фінансового кредиту позичальник погоджується, що кредитор має право передати персональні дані клієнта третім особам для захисту своїх законних прав та інтересів, стягнення заборгованості за договором, договірної неустойки, збитків та інших засобів правового захисту.
Договір про надання фінансового кредиту № L8918706 від 01.02.2019 року укладений в електронній формі відповідно до закону України «Про електронну комерцію».
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст.12 цього закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
На сайті ТОВ «Авентус Україна» була зазначена процедура верифікації особистості та підтвердження заявки. Для цього необхідно підписати договір за допомогою одноразового паролю, який надходить позичальнику в СМС-повідомленні. При укладенні договору № L8918706 від 01.02.2019 року на фінансовий номер телефону відповідача був відправлений одноразовий ідентифікатор (зазначений у довідці про ідентифікацію), який був використаний для прийняття та підтвердження умов вищезазначеного договору
Шляхом введення коду підтвердження позичальник підписав та прийняв пропозицію та підтвердив укладення договору.
Тобто даний договір є результатом домовленості сторін і відповідає загальним засадам цивільного законодавства, встановленим ст. 3 ЦК України. Позичальник був ознайомлений з умовами кредитування, сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності і волевиявлення учасників договору було вільним.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).
Згідно із ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
За змістом ст. 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно із ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.
У частинах 1, 3 ст. 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.
Отже, за змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Згідно ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. 
Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Відповідно ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, визнані учасниками справи, не підлягають доказуванню.
Щодо клопотання представника позивача про поновлення строку для звернення з позовом до суду, суд дійшов наступного висновку.
Згідно з вимогами ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. 
Згідно з вимогами ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, перебіг якої розпочинається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. 
Згідно з п. 12 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу, що набрали чинності 20 квітня 2020 року на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій, у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30 березня 2020 року № 540-IX, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. 
Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», з 12 березня 2020 року на всій території України встановлено карантин. 
Постановою КМУ від 27 червня 2023 року № 651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» відмінено з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 р. на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.
Також, згідно з п. 19 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. 
Окрім того, ч. 3 ст. 267 ЦК України передбачена можливість застосування позовної давності лише за заявою сторони у спорі, зробленою до суду.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Постанова від 22.05.2018 року у справі № 369/6892/15-ц, пункти 138-140 постанови від 14.11.2018 року у справі № 183/1617/16).
Отже, має місце зупинення перебігу строку позовної давності.
З урахуванням вказаних положень, а також враховуючи період виникнення відповідних кредитних відносин, які є предметом розгляду даної цивільної справи, відповідачем не заявлено про застосування позовної давності, а тому суд дійшов висновку, що строк позовної давності для звернення до суду з вищевказаною позовною заявою позивачем не пропущено, і не потребує відповідного поновленню.
Таким чином, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.
Щодо розподілу судових витрат, суд вважає за необхідне зазначити наступне.
Відповідно до положень ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
За змістом ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Згідно з ч. 3 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Пунктами 1, 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Частиною 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Як вбачається з матеріалів справи 25.04.2024 року між ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» та Адвокатським бюро «Анастасії Міньковської» було укладено Договір про надання правової допомоги № 36. За умовами зазначеного договору, клієнт доручає, а Адвокатське бюро приймає на себе зобов`язання надавати юридичну допомогу в обсязі та на умовах, передбачених даним договором.
25.04.2024 року між ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» та Адвокатським бюро «Анастасії Міньковської» було укладено Додаткову угоду до Договору № 36 про надання правової допомоги від 25.04.2024 року, згідно з якою доповнили договір новим пунктом: Адвокатське бюро зобов`язується здійснити представництво та захист інтересів клієнта у справі щодо стягнення кредитної заборгованості з ОСОБА_1 .
27.02.2026 року між ТОВ «ВІН ФІНАНС» та Адвокатським бюро «Анастасії Міньковської» було підписано Акт про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги адвокатом (виконання робіт, надання послуг) відповідно до якого сторони підтверджують, що адвокатське бюро надало клієнт прийняв правничу (правову) допомогу загальною вартістю 5 000,00 грн. 
Відповідно до детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатським бюро «Анастасії Міньковської», необхідних для надання правничої (правової) допомоги за позовом ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» щодо стягнення кредитної заборгованості, Адвокатським бюро було надано наступні послуги: підготовка позовної заяви про стягнення кредитної заборгованості з додатками - 5 000,00 грн. 
У постанові Верховного Суду від 03.10.2019 року у справі № 922/445/19 вказано, що у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, підлягають відшкодуванню незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною чи тільки має бути сплачено.
Таким чином, зважаючи на задоволення позовних вимог, виходячи з обсягу фактично наданих послуг, з урахуванням характеру виконаної адвокатом роботи, відсутності клопотань про зменшення витрат, суд дійшов висновку про стягнення з відповідачки на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в сумі 5 000,00 грн.
Крім того, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідачки на користь ТОВ «ВІН ФІНАНС» підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2 422,40 грн.
Керуючись ст.ст. 16, 526, 527, 530, 546, 612, 1050, 1054 ЦК України, ст.ст. 82, 133, 137, 141, 223, 258, 259, 264, 265, 273, 352, 354 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІН ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором – задовольнити. 
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер – НОМЕР_1 , паспорт № НОМЕР_2 виданий органом 5610 20.10.2020 року, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІН ФІНАНС» (04112, м. Київ, вул. Авіаконструктора Ігоря Сікорського, 8, ЄДРПОУ 38750239) заборгованість за Кредитним договором № L8918706 від 01.02.2019 року у розмірі 26 571,48 грн.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер – НОМЕР_1 , паспорт № НОМЕР_2 виданий органом 5610 20.10.2020 року, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІН ФІНАНС» (04112, м. Київ, вул. Авіаконструктора Ігоря Сікорського, 8, ЄДРПОУ 38750239) судовий збір в розмірі 2 422,40 грн. 
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер – НОМЕР_1 , паспорт № НОМЕР_2 виданий органом 5610 20.10.2020 року, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІН ФІНАНС» (04112, м. Київ, вул. Авіаконструктора Ігоря Сікорського, 8, ЄДРПОУ 38750239) понесені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000,00 грн.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Рівненського апеляційного суду через Рівненський міський суд шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «ВІН ФІНАНС» (04112, м. Київ, вул. Авіаконструктора Ігоря Сікорського, 8, ЄДРПОУ 38750239).

Відповідач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер – НОМЕР_1 , паспорт № НОМЕР_2 виданий органом 5610 20.10.2020 року, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ).

Суддя Рівненського
міського суду Тимощук О.Я.