ПОСТАНОВА 
Іменем України

04 червня 2026 року         м. Кропивницький

справа № 397/1627/25
провадження № 22-ц/4809/1031/26 

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
Мурашка С. І. (головуючий, суддя-доповідач), Карпенка О. Л., Чельник О. І.,
учасники справи:
позивач – Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал»,
відповідач – ОСОБА_1 ,
розглянув в порядку спрощеного (письмового) позовного провадження, без повідомлення учасників справи, цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 19 січня 2026 року у складі судді Гайдар Н. І. і

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовної заяви

В листопаді 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» (далі – ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 та просило:
-стягнути на свою користь суму заборгованості в розмірі 70 000 грн, з яких: сума кредиту – 7 000 грн, сума процентів за користування кредитом – 63 000 грн;
-стягнути на свою користь сплачений судовий збір у розмірі 2 422 грн 40 коп та витрати на правову допомогу у розмірі 10 000 грн;
Позовна заява мотивована тим, що 19.12.2023 між ТОВ «Слон Кредит» та ОСОБА_1 укладено в електронній формі договір про надання споживчого кредиту № 1347244, за умовами якого відповідачу надано кредит у сумі 7 000 грн строком до 13.12.2024 зі сплатою процентів за користування кредитом. 
Кредитний договір укладено відповідно до вимог Закону України «Про електронну комерцію» шляхом використання відповідачем електронного підпису одноразовим ідентифікатором, а кредитні кошти були перераховані на банківську картку відповідача через платіжного провайдера ТОВ «Пейтек». Відповідач належним чином свої зобов`язання щодо повернення кредиту та сплати процентів не виконав, у зв`язку з чим утворилася заборгованість у розмірі 70 000 грн, з яких 7 000 грн – заборгованість за тілом кредиту та 63 000 грн – проценти за користування кредитом, нараховані в межах строку дії договору. 
27.06.2025 між ТОВ «Слон Кредит» та ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» укладено договір факторингу, відповідно до якого до позивача перейшло право грошової вимоги до відповідача за вказаним кредитним договором. 
Оскільки ОСОБА_1 не виконує умови кредитного договору, ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал», як правонаступник кредитора, звернулось до суду з відповідним позовом.

Короткий зміст оскаржуваного рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 19 січня 2026 року позов ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» заборгованість за кредитним договором № 1347244 від 19.12.2023 у розмірі 70 000 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» 2 422 грн 40 коп у відшкодування витрат по сплаті судового збору та 10 000 грн у відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.
Рішення суду мотивовано тим, що між ТОВ «Слон Кредит» та ОСОБА_1 було укладено в електронній формі кредитний договір, за умовами якого відповідач отримав кредит у сумі 7 000 грн, що підтверджується матеріалами справи та інформацією АТ «Універсал Банк» про зарахування коштів на банківську картку відповідача. 
Суд першої інстанції дійшов висновку, що кредитор належним чином виконав свої зобов`язання, тоді як відповідач умов договору не виконав, унаслідок чого утворилась заборгованість у розмірі 70 000 грн. 
Враховуючи, що право вимоги за договором на підставі договору факторингу перейшло до ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал», суд першої інстанції вважав, що позивач набув права вимоги до відповідача. 
Оскільки ОСОБА_1 не подав відзиву, не спростував розрахунок заборгованості та не надав доказів виконання зобов`язань, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати повністю заочне рішення Олександрівського районного суду Кіровоградської області по справі від 19 січня 2026 року в частині задоволених позовних вимог та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції безпідставно визнав доведеними факт укладення кредитного договору та наявність заборгованості, оскільки позивач не надав належних і допустимих доказів укладення електронного правочину, зокрема відсутні дані про використання одноразового ідентифікатора, електронний підпис, хронологію укладення договору та підтвердження акцепту оферти відповідачем. Паперові копії договору не підтверджують його належного оформлення відповідно до законодавства про електронні документи.
Судом першої інстанції допущено неправильне застосування ЗУ «Про споживче кредитування», оскільки позивач нараховував проценти у розмірі 3,5 % понад встановлені законом обмеження, які підлягали зниженню у визначені періоди, що призвело до безпідставного збільшення боргу.
Окрім цього, відсутні належні докази фактичного перерахування кредитних коштів, оскільки розрахунок заборгованості не є первинним бухгалтерським документом і не підтверджує видачу кредиту. 
Відповідач також вважає, що судом першої інстанції безпідставно стягнуто витрати на правничу допомогу, оскільки їх розмір не підтверджений належними доказами та є неспівмірним.

Короткий зміст вимог відзиву на апеляційну скаргу

Від ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просить залишити рішення Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 19 січня 2026 року без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Розгляд справи в суді апеляційної інстанції

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції справа розглядається апеляційним судом за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з особливостями встановленими цією главою.
За приписами ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Згідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Оскільки ціна позову становить 70 000 грн, тобто менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму (станом на 01.01.2026 становить 99 840 грн), апеляційна скарга розглядається без повідомлення учасників справи.

Позиція апеляційного суду щодо апеляційної скарги

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції у встановлених статтею 367 ЦПК України межах, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на таке.
З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції в повній мірі не відповідає.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

Судом першої інстанції встановлено, що 19.12.2023 між ТОВ «Слон Кредит» та ОСОБА_1 укладено Договір № 1347244 про надання споживчого кредиту. 
На умовах, встановлених договором, ТОВ «Слон Кредит» зобов`язується надати споживачу кредит у гривні, а споживач зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені Договором.
Відповідно до п. 1.3. договору тип кредиту – кредит, сума кредиту складає 7 000 грн.
Згідно із п. 1.4. договору строк кредиту 359 днів: з 19.12.2023 по 13.12.2024. Періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 30 днів.
На підставі погоджених умов, викладених в п. 2.1. договору ТОВ «Слон Кредит» надає кредит у безготівковій формі шляхом їх перерахування на поточний рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів платіжної картки № НОМЕР_1 , яку відповідачем вказано особисто під час укладання договору.
Відповідно до зазначених вище умов Договору, ТОВ «Слон Кредит» свої зобов`язання перед ОСОБА_1 виконало та надало йому кредит в сумі 7 000 грн, шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку № НОМЕР_1 , що підтверджується листом платіжного провайдера - ТОВ «Пейтек» вих. № 20250702-127 від 02.07.2025.
Кредитний договір укладений сторонами в електронному вигляді з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором T121. Також відповідач підписав 19.12.2023 електронним підписом одноразовим ідентифікатором P853 паспорт споживчого кредиту, тобто отримав інформацію про споживчий кредит.
Відповідно до розрахунку заборгованості за Договором № 1347244 від 19.12.2023, загальна сума заборгованості станом на 27.06.2025 складає 70 000 грн, з якої заборгованість з тіла кредиту – 7 000 грн, заборгованість за процентами – 63 000 грн.
Також, з відповіді АТ «Універсал Банк» № БТ/Е-20508 від 08.12.2025, наданої на виконання ухвали суду від 25.11.2025 встановлено, що на ім`я ОСОБА_1 була емітована платіжна картка № НОМЕР_2 та 19.12.2023 на дану платіжну картку було зарахування коштів у сумі 7 000 грн.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року за № 3477-IV застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.
За змістом п. 1 ст. 6, ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17липня 1997 року № 475/97-ВР, кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Відповідно до ст. ст. 1, 3 ЦК України, ст. ст. 2, 4-5, 12-13, 19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.
При цьому, в порядку цивільного судочинства, виходячи із його загальних засад про неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність, перш за все регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.
Кожна особа, а у випадках, встановлених законом, органи та особи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів.
Частина 1 статті 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч. 2 ст. 15 ЦК України).
Так, за ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
Договір, в тому числі і договір кредиту, є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків.
В силу ст. ст. 509, 525-526, 598, 610, 611, 622 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України.
Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості і виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Сторони по зобов`язанню повинні сприяти одна одній у належному його виконанні, а у разі виникнення труднощів у однієї із сторін - всіляко сприяти зменшенню збитків.
Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.
Особа, яка порушила зобов`язання (не виконала його, або виконала з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання) повинна нести негативні наслідки такої поведінки, а саме, сплатити в межах позовної давності неустойку і відшкодувати збитки.
При цьому, сторона не звільняється від виконання зобов`язання в натурі.
Зазначене у повній мірі стосується і кредитних зобов`язань, які не виконані належним чином.
За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).
Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі ст. 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
За правилом ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Відповідно до ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.
Згідно зі ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається.
Статтею 1081 ЦК України передбачено, що клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Грошова вимога, право якої відступається, є дійсною, якщо клієнт має право відступити право грошової вимоги і в момент відступлення цієї вимоги йому не були відомі обставини, внаслідок яких боржник має право не виконувати вимогу. Клієнт не відповідає за невиконання або неналежне виконання боржником грошової вимоги, право якої відступається і яка пред`явлена до виконання фактором, якщо інше не встановлено договором факторингу.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним з найважливіших наслідків принципу змагальності у цивільному процесі (постанова Верховного Суду від 26 травня 2022 року у справі № 362/3705/20).
Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).
Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).
Цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням балансу вірогідностей. Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує на довіру.
Матеріалами справи, наявними в підсистемі «Електронний Суд», підтверджується, що 19.12.2023 між ТОВ «Слон Кредит» та ОСОБА_1 було укладено договір № 1347244 про надання споживчого кредиту по продукту «Комфортний».
Згідно п. 1.3. -1.4. договору сума кредиту (загальний розмір) складає 7 000 грн; строк кредиту 360 днів. Періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 30 днів. Детальні терміни (дати) повернення кредиту та сплати процентів визначені у таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, що є Додатком №1 до цього Договору.
Пунктом 1.5.1. договору зазначено стандартна процентна ставка становить 2,50% в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п.1.4 цього Договору.
Згідно п 1.5.2. договору знижена процентна ставка 0,010 % в день та застосовується відповідно до наступних умов. Якщо споживач до 18.01.2024 або протягом трьох календарних днів, що слідують за вказаною датою, сплатить кошти у сумі не менше суми першого платежу, визначеного в Графіку платежів або здійснить часткове дострокове повернення кредиту, споживач, як учасник програми лояльності, отримає від товариства індивідуальну знижку на стандартну процентну ставку, в зв`язку з чим розмір процентів, що повинен сплатити споживач за стандартною процентною ставкою до вказаної вище дати, буде перераховано за зниженою процентною ставкою.
Відповідно до пп. 3 п. 4.1. договору передбачено, що ТОВ «Слон Кредит» має, право укладати договори щодо відступлення права вимоги за договором або договори факторингу з будь-якою третьою особою без окремої згоди споживача.
ТОВ «Слон Кредит» перерахувало ОСОБА_1 кредитні кошти в сумі 7000 грн на платіжну картку № НОМЕР_1 , що підтверджується листом платіжного провайдера - ТОВ «Пейтек» вих. № 20250702-127 від 02.07.2025.
Відповідно до розрахунку заборгованості за договором № 1347244 від 19.12.2023, наданого позивачем, ОСОБА_1 станом на 25.07.2025 має заборгованість у розмірі 70 000 грн, з яких: 7 000 грн заборгованість за основною сумою боргу, 63 000 грн заборгованість за відсотками.
27.06.2025 між ТОВ «Слон Кредит» та ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» укладено договір факторингу № 27062025, відповідно до п. 1.1 якого за цим договором фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за управління кредитом, плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту. Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в реєстрі боржників, який формується згідно Додатку № 1 та є невід`ємною частиною договору.
Згідно копії акту прийому-передачі Реєстру боржників за договором факторингу № 27062025 від 27.06.2025 та копії Витягу з реєстру боржників до договору факторингу № 27062025 від 27.06.2025 за ОСОБА_1 рахується заборгованість за кредитним договором № 1347244 у розмірі 70 000 грн, з яких: 7 000 грн заборгованість за основною сумою боргу, 63 000 грн заборгованість за відсотками.
Аналізуючи викладене, суд вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для стягнення зі ОСОБА_1 заборгованості за основною сумою кредиту в розмірі 7 000 грн. 
Зокрема, матеріалами справи підтверджується факт укладення між сторонами кредитного договору в електронній формі із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, що відповідає вимогам Закону України «Про електронну комерцію». 
Також належними та допустимими доказами підтверджено фактичне перерахування відповідачу кредитних коштів, при цьому, доказів повернення кредитних коштів або спростування факту їх отримання відповідачем не надано.
Разом із тим суд не погоджується з висновком суду першої інстанції в частині визначення розміру заборгованості за процентами, з огляду на таке.
З наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором слідує, що кредитором позичальнику нараховувались відсотки за ставкою 2,5 %.
При цьому, суд враховує, що статтю 8 Закону України «Про споживче кредитування» було доповнено частиною п`ятою згідно із Законом України від 22 листопада 2023 року № 3498-IX, якою передбачено, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати 1 %.
Закон України № 3498-IX набрав чинності 24 грудня 2023 року.
Цивільне законодавство встановлює презумпцію свободи договору, яка полягає насамперед у вільному волевиявленні особи на вступ у договірні відносини, а також у вільному визначенні особою умов договору в яких фіксуються взаємні права та обов`язки його сторін.
Свобода договору не є абсолютною (необмеженою), вона існує в рамках норм чинного законодавства, а дії сторін договору мають ґрунтуватися на засадах розумності, добросовісності та справедливості, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору.
22 листопада 2023 року прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» № 3498-ІХ (набрав чинності 24.12.2023) (далі - Закон № 3498-ІХ), яким внесено зміни до ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» (пп.6 п.5 Розділу І Закону № 3498-ІХ) та доповнено пунктом 17 розділ IV Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про споживче кредитування» (п. п. 13 п. 5 Розділу І Закону № 3498-ІХ).
Відповідно до ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування», максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1%.
При цьому, згідно п. 17 розділ IV Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування», тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: - протягом перших 120 днів - 2,5 %; - протягом наступних 120 днів - 1,5 %.
Водночас частиною 2 розділу 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» встановлено, що дія пункту 5розділу І цього Закону(яким, зокрема, доповнено пункт 17 розділ IV «Прикінцеві та перехідні положення» ЗУ «Про споживче кредитування») поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом.
Оскільки кредитний договір був укладений 19 грудня 2023 року та діяв до 13 грудня 2024 року, на спірні правовідносини поширюються наведені законодавчі обмеження. Тому проценти підлягають нарахуванню не виходячи з умов договору, а з урахуванням встановлених законом максимальних розмірів денної процентної ставки.
З матеріалів справи вбачається, що сума кредиту становила 7 000 грн.
За період з 19.12.2023 по 23.12.2023 (5 днів до набрання чинності Законом № 3498-IX) проценти підлягають нарахуванню за погодженою сторонами ставкою 2,5 % на день, що становить 875 грн.
За період з 24.12.2023 протягом наступних 120 днів проценти підлягають нарахуванню за максимально допустимою ставкою 2,5 % на день, що становить 21 000 грн.
За наступні 120 днів проценти підлягають нарахуванню за максимально допустимою ставкою 1,5 % на день, що становить 12 600 грн.
Після спливу 240-денного перехідного періоду проценти підлягають нарахуванню за максимально допустимою ставкою 1 % на день. За решту строку кредитування (115 днів) сума процентів становить 8 050 грн.
Таким чином, загальний розмір процентів за кредитним договором від 19.12.2023 № 1347244 відповідно до вимог Закону України «Про споживче кредитування», становить 42 525 грн (875 грн + 21 000 грн + 12 600 грн + 8 050 грн).
Враховуючи викладене, зі ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором № 1347244 від 19.12.2023 в сумі 49 525 грн, з яких: заборгованість за кредитом 7 000 грн; заборгованість за відсотками 42 525 грн.
Доводи апеляційної скарги про недоведеність факту укладення кредитного договору колегія суддів відхиляє, оскільки матеріалами справи підтверджується, що договір № 1347244 від 19.12.2023 укладено в електронній формі із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, що відповідає вимогам Закону України «Про електронну комерцію». Надані позивачем документи містять відомості про використані одноразові ідентифікатори під час підписання кредитного договору та паспорта споживчого кредиту, а тому є належними доказами укладення правочину. Сам по собі факт заперечення відповідачем укладення договору без надання будь-яких доказів на спростування зазначених обставин не свідчить про відсутність договірних правовідносин між сторонами.
Також безпідставними є доводи апеляційної скарги про відсутність належних доказів отримання відповідачем кредитних коштів. З матеріалів справи вбачається, що перерахування кредитних коштів у сумі 7 000 грн на платіжну картку відповідача підтверджується листом платіжного провайдера ТОВ «Пейтек», а також відповіддю АТ «Універсал Банк», якою підтверджено зарахування 19.12.2023 на платіжну картку, емітовану на ім`я ОСОБА_1 , коштів у зазначеному розмірі. Відповідачем не надано жодних доказів, які б спростовували факт отримання кредитних коштів або свідчили про помилковість зазначених відомостей.
Не заслуговують на увагу і доводи апеляційної скарги щодо відсутності у позивача права вимоги до відповідача. Матеріалами справи підтверджується, що 27.06.2025 між ТОВ «Слон Кредит» та ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» укладено договір факторингу № 27062025, відповідно до якого первісний кредитор відступив позивачу право грошової вимоги за кредитним договором № 1347244 від 19.12.2023. Відомості про заборгованість відповідача включені до Реєстру боржників, який є невід`ємною частиною договору факторингу, а тому ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» набуло статусу нового кредитора у спірному зобов`язанні та має право на звернення до суду з відповідними вимогами.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Суд першої інстанції правильно встановив факт укладення кредитного договору, отримання відповідачем кредитних коштів та набуття позивачем права вимоги за договором факторингу, проте дійшов помилкового висновку щодо розміру заборгованості за процентами, оскільки не врахував обмеження максимального розміру денної процентної ставки, встановлені Законом України «Про споживче кредитування», та без належної перевірки прийняв розрахунок позивача, що призвело до неправильного застосування норм матеріального права і безпідставного завищення суми стягнення.
Невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права відповідно до п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України є підставами для зміни рішення суду першої інстанції.
Враховуючи викладене, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, а заочне рішення Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 19 січня 2026 року зміні.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
За змістом частини тринадцятої статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Враховуючи, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції зміні, пропорційно до задоволених позовних вимог, що становить 70,75 % від ціни позову (49 525*100/70 000) із ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» підлягає стягненню 1 713 грн 85 коп (2 422,4*70,75 %) судового збору сплаченого позивачем за подання позовної заяви.
Крім того, враховуючи, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, в порядку розподілу судових витрат із ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» на користь ОСОБА_1 пропорційно до задоволених вимог апеляційної скарги підлягає стягненню 1 062 грн 83 коп (3 633,6*29,25 %) судового збору, сплаченого відповідачем при поданні апеляційної скарги.
Остаточно, шляхом проведення взаємозаліку, із ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» підлягає стягненню 651 грн 02 коп (1 713,85-1 062,83) судового збору.
Згідно з частиною першою, пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно з частинами першою шостою статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг) 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.
На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчить про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Під час розгляду справи судом першої інстанції позивач просив стягнути з відповідача на свою користь 10 000 грн витрат на професійну правничу допомогу.
На підтвердження розміру витрат позивачем було надано: Заявку № 11939 на виконання доручення до Договору № 10/12-2024 від 10 грудня 2024 року; ордер на надання правничої допомоги серії АІ № 2050682; акт № 11939 прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) згідно Договору № 10/12-2024 від 10 грудня 2024 року; Договір № 10/12-2024 про надання правової допомоги від 10 грудня 2024 року.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19).
Клопотань щодо зменшення заявлених позивачем витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції матеріали справи не містять.
Таким чином, враховуючи, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, в порядку розподілу судових витрат під час розгляду справи судом першої інстанції з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 7 075 грн (10 000 грн *70,75 %) витрат на професійну правничу допомогу, понесених позивачем під час розгляду справи судом першої інстанції.
Крім того, під час розгляду справи судом апеляційної інстанції позивач просив стягнути з відповідача на свою користь 8 000 грн витрат на професійну правничу допомогу.
На підтвердження розміру витрат ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» було надано договір про надання правової допомоги № 07/07-2022 від 07 липня 2022 року (а. с. 159-160); ордер на надання правничої допомоги серії АН № 1970016 від 30.04.2026 (а. с. 184); платіжну інструкцію № 8431 від 28 квітня 2026 року про оплату адвокату Крюковій М. В. 8 000 грн (а. с. 185); звіт про надання правової допомоги згідно Договору № 07/07-2022 від 07.07.2022 (а. с. 186).
Клопотань щодо зменшення заявлених позивачем витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції матеріали справи не містять.
З огляду на викладене, пропорційно до задоволених вимог з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 5 660 грн (8 000*70,75%) грн витрат на професійну правничу допомогу, понесених позивачем під час розгляду справи судом апеляційної інстанції.
Остаточно зі ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» підлягає стягненню 12 735 (дванадцять тисяч сімсот тридцять п`ять) грн витрат на професійну правничу допомогу, понесених позивачем під час розгляду справи судами першої та апеляційної інстанцій.
Керуючись ст. ст. 362, 374, 375, 376, 381-384 ЦПК України, суд 

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Заочне рішення Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 19 січня 2026 року змінити.
Стягнути зі ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» (код ЄДРПОУ 44559822) заборгованість за кредитним договором № 1347244 від 19.12.2023 в сумі 49 525 (сорок дев`ять тисяч п`ятсот двадцять п`ять) грн, з яких: заборгованість за кредитом 7 000 грн; заборгованість за відсотками 42 525 грн.
Стягнути зі ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» (код ЄДРПОУ 44559822) 651 (шістсот п`ятдесят одна) грн 02 коп судового збору.
Стягнути зі ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» (код ЄДРПОУ 44559822) 12 735 (дванадцять тисяч сімсот тридцять п`ять) грн витрат на професійну правничу допомогу.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий суддя     С. І. Мурашко 

Судді         О. Л. Карпенко

О. І. Чельник