29.04.26
22-ц/812/1058/26
Справа №490/10755/25 Головуюча у першій інстанції Гуденко О. А.
Провадження №22-ц/812/1058/25 Доповідачка в апеляційній інстанції Ямкова О. О.

П О С Т А Н О В А
Іменем України

29 квітня 2026 року м. Миколаїв 

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:
головуючої-судді: Ямкової О. О.,
суддів: Крамаренко Т. В., Локтіонової О. В., 
розглянувши без повідомлення учасників справи у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу
за апеляційною скаргою 
ОСОБА_1 
на ухвалу судді Центрального районного суду міста Миколаєва від 26 березня 2026 року, постановлену під головуванням судді Гуденко О. А. в приміщенні суду в місті Миколаєві зі складанням повного судового рішення, у справі
за позовом 
ОСОБА_1 
до Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія 
(далі ТОВ ГК) «Нафтогаз України», 
про відшкодування моральної шкоди 

В С Т А Н О В И Л А: 

21 грудня 2025 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ТОВ ГК «Нафтогаз України» про відшкодування 30 000 грн моральної шкоди, спричиненої невиконанням рішення суду про виключення заборгованості за газопостачання з її особового рахунку.
В обґрунтування поданого позову зазначала, що рішенням Центрального районного суду міста Миколаєва від 3 жовтня 2025 року з неї на користь ТОВ ГК «Нафтогаз України» стягнуто заборгованість в сумі 628 грн 59 коп. та зобов`язано ТОВ ГК «Нафтогаз України» виключити з обліку по її особовому рахунку 48 105 грн 53 коп. заборгованості.
Рішення набрало законної сили 3 листопада 2025 року та нею виконано в частині сплати заборгованості, в той час, як відповідач умисно не виконує це ж рішення суду в частині зобов`язання вчинити певні дії та безпідставно подає апеляційні скарги, не відповідаючи на її додаткові звернення.
За наведеного вона змушена звернутись до суду із цим позовом.
Ухвалою судді Центрального районного суду міста Миколаєва від 5 січня 2026 року цивільну справу передано на розгляд Заводському районному суду міста Миколаєва, за зареєстрованим місцем проживання позивачки за альтернативною підсудністю, за захистом прав споживача. 
Ухвалою Заводського районного суду міста Миколаєва від 19 лютого 2026 року справу за позовом ОСОБА_1 повернуто на розгляд Центрального районного суду міста Миколаєва за виключною підсудністю.
Ухвалою судді Центрального районного суду міста Миколаєва від 26 березня 2026 року цивільну справу передано на розгляд Шевченківського районного суду міста Києва за підсудністю, за місцем знаходження відповідача. 
Постановлюючи таку ухвалу, суддя виходив з того, що хоча позови з приводу захисту прав споживачів можуть пред`являтись на вибір позивача, як за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача, місцем заподіяння шкоди, так і за місцем виконання договору, але не пов`язані з виключною підсудністю, справа не підсудна Центральному районному суду міста Миколаєва, внаслідок чого позов споживачки до юридичної особи повинен бути розглянутий за місцезнаходженням відповідача, яке у ТОВ ГК «Нафтогаз України» зареєстровано в Шевченківському районі міста Києва. 
Не погодившись з ухвалою судді позивачка ОСОБА_1 оскаржила її в апеляційному порядку, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та права на доступ до правосуддя, просила її скасувати та направити справу на розгляд до Центрального районного суду міста Миколаєва.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначила, що суд порушив її право як споживача на звернення до суду за альтернативною підсудністю, оскільки об`єкт газопостачання щодо якого виник спір перебуває за адресою АДРЕСА_1 , що знаходиться на території Центрального району міста Миколаєва. Тому звернення із позовом до Центрального районного суду міста Миколаєва є найбільш доцільним та обґрунтованим, з огляду на положення частини 5 статті 28 ЦПК України, у відповідності до яких позови про захист прав споживачів можуть пред`являтися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача, місцем виконання договору, місцем заподіяння шкоди. 
Ухвалами колегії суддів Миколаївського апеляційного суду з розгляду цивільних справ від 13 та 22 квітня 2026 року справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, за наявними в ній матеріалами, у порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши наведені в скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню із наступних підстав.
У відповідності до частини 1 статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина перша статті 4 ЦПК України).
Частина 1 статті 13 ЦПК України передбачає, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Територіальна юрисдикція (підсудність) цивільних справ визначена в параграфі 3 глави 2 ЦПК України та поділяється на: загальну (за місцем проживання або місцезнаходженням відповідача) - стаття 27 ЦПК України; альтернативну (за вибором позивача) - стаття 28 ЦПК України; виключну - стаття 30 ЦПК України.
Правила загальної підсудності цивільних справ визначені в частинах 1, 2 статті 27 ЦПК України, згідно з якою позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом, а позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.
Згідно до частини 5 статті 28 ЦПК України передбачено право позивача на пред`явлення позову про захист прав споживачів за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору. 
Таке право позивача на вибір між кількома судами, яким відповідно до статті 28 ЦПК України підсудна справа, обмежується винятком виключної підсудності, встановленої статтею 30 цього Кодексу. 
Такий виняток встановлено частиною 1 статті 30 ЦПК України, за якою позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини, зокрема, і в розумінні альтернативної підсудності, визначеної місцем заподіяння шкоди, що заподіяна майну фізичної особи (частина 6 статті 28 ЦПК України).
За положеннями пункту 1 частини 1 статті 31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.
При тому, у відповідності до частини 1 статті 32 ЦПК України спори між судами про підсудність не допускаються. 
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 , яка зареєстрована у АДРЕСА_2 , що є територією Заводського району міста Миколаєва, первісно звернулася до Центрального районного суду міста Миколаєва та обґрунтувала подачу нею позову про стягнення грошової компенсації моральної шкоди з відповідача ТОВ ГК «Нафтогаз України», місцезнаходження якого зареєстровано на території Шевченківського району міста Києва, по вулиці Шолуденка, 1, виключно умисними діями газопостачальної організації з ухилення від виконання судового рішення, що призвело до заподіяння їй моральної шкоди, а не заподіянням шкоди належному їй майну по АДРЕСА_1 , що є територією Центрального району міста Миколаєва.
Тобто позивачка пов`язала перенесені нею хвилювання та переживання виключно з невиконанням відповідачем судового рішення та його недобросовісною поведінкою, тобто місцем заподіяння такої шкоди може бути як: місце її зареєстрованого проживання, де вона переносить моральні страждання, або місце знаходження юридичної особи, яка не реагує на заклики позивачки належним чином виконати судове рішення.
Таким чином, у цьому випадку моральна шкода, що заподіяна позивачці, не пов`язана ні з місцем виконання договору, оскільки ґрунтується на невиконанні відповідачем судового рішення, ні з пошкодженням належного їй майна. 
Отже, постановляючи ухвалу від 5 січня 2026 року про передачу цивільної справи на розгляд Заводського районного суду міста Миколаєва, суддя Центрального районного суду міста Миколаєва діяла в межах альтернативної підсудності, визначеної статтею 28 ЦПК України, з огляду на право позивачки обирати між кількома судами у місті, в якому вона є зареєстрованою та проживає.
Втім, справа повернута до розгляду до Центрального районного суду міста Миколаєва на підставі ухвали Заводського районного суду міста Миколаєва від 19 лютого 2026 року, в порушення положень частини 1 статті 32 ЦПК України, з посиланням на необхідність застосувати у справі про заподіяння моральної шкоди виключну підсудність.
Вказане призвело до постановлення суддею Центрального районного суду міста Миколаєва ухвали від 26 березня 2026 року про передачу цивільної справи на розгляд Шевченківського районного суду міста Києва за підсудністю, за місцем знаходження відповідача, тобто призвело до звуження права позивачки, передбаченого частиною 6 статті 28 ЦПК України, та подачі нею апеляційної скарги на цю ухвалу суду, а не на ухвалу Заводського районного суду міста Миколаєва. 
З огляду на наведене та норми процесуального права, які дають позивачці право на обрання між кількома судами, яким підсудна ця справа відповідно до статті 28 ЦПК України, а не статті 30 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе погодитися з висновком судді Центрального районного суду міста Миколаєва про те, що справа за позовом про стягнення компенсації моральної шкоди, пов`язаної виключно з невиконанням відповідачем судового рішення, не підсудна Центральному районному суду міста Миколаєва. 
Але враховуючи право позивачки на розгляд справи судами міста Миколаєва, з огляду на наведені нею доводи в апеляційній скарзі, та обмежені можливості судді для повторного направлення справи на розгляд Заводському районному суду міста Миколаєва за зареєстрованим місцем проживання позивачки, враховуючи приписи частини 1 статті 32 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне задовольнити скаргу частково та змінити ухвалу суду з визначення суду для розгляду справи за підсудністю відповідно до частин 5, 16 статті 28 ЦПК України, зазначивши про передачу справи на розгляд Заводського районного суду міста Миколаєва відповідно до пункту 3 частини 1 статті 376 ЦПК України.
Керуючись статтями 367, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів 

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , задовольнити частково.
Ухвалу судді Центрального районного суду міста Миколаєва від 26 березня 2026 року в частині визначення суду для розгляду справи за підсудністю змінити, зазначивши про направлення цивільної справи за позовом ОСОБА_1 на розгляд за підсудністю до Заводського районного суду міста Миколаєва.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та касаційному оскарженню не підлягає. 

Головуюча О. О. Ямкова

Судді Т. В. Крамаренко

О. В. Локтіонова