ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

22 квітня 2026 року   місто Чернівці справа №725/2679/24
провадження №22-ц/822/764/26
Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
судді-доповідача: Височанської Н. К.
суддів: Лисака І.Н., Одинака О.О.
за участю секретаря судових засідань Факас А.В.
учасники справи: 
заявник -  ОСОБА_1 ,
заінтересовані особи - Міністерство оборони України, Адміністрація Державної прикордонної служби України, ІНФОРМАЦІЯ_1 

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_2 на рішення Першотравневого районного суду м.Чернівців від 16 липня 2024 року, головуючий в суді першої інстанції суддя Федіна А.В.,
В С Т А Н О В И В:
Описова частина
Короткий зміст заяви
У березні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про встановлення юридичного факту.
Заява мотивована тим, що вона є тіткою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_4 в Донецькій області, Бахмутський район, смт.Курлюмівка, перебуваючи на військовій службі.
Її рідна сестра, мати ОСОБА_2 - ОСОБА_3 рішенням Першотравневого районного суду м.Чернівці від 14 травня 2013 року була визнана безвісно відсутньою, а в 2016 році було видано свідоцтво про її смерть серії НОМЕР_1 .
Батько ОСОБА_2 в свідоцтві про народження був записаний відповідно до ч.1 ст.135 СК України.
Рішенням виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 23 липня 2013 року № 391/12 «Про встановлення опіки над дитиною (делеговані повноваження)» її було призначено опікуном над малолітнім ОСОБА_2 .
Рішенням виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 08 жовтня 2013 року № 541/17 «Про встановлення, припинення опіки над дітьми, житлом та майно, доповнення і визнання такими, що втратили чинність, деякі пункти рішень виконавчого комітету міської ради (делеговані повноваження)» було доповнено пункт 1 рішення виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 23 липня 2013 року № 391/12 та закріплено за ОСОБА_2 право користування житловим приміщення за адресою: АДРЕСА_1 (теперішня АДРЕСА_2 .
З 02 серпня 2013 року ОСОБА_2 був зареєстрований за вказаною адресою і вони почали спільно проживати, були однією сім`єю і як члени сім`ї були пов`язані спільним побутом та мали взаємні права та обов`язки.
ОСОБА_2 був призваний на військову службу, знаходився в зоні бойових дій та загинув ІНФОРМАЦІЯ_4 в смт Курдюмівка, Бахмутський район, Донецька область. Слідчим відділом Чернівецького районного управління поліції ГУ НП в Чернівецькій області її було визнано потерпілою у кримінальному провадженні № 12023262020004064 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 115 КК України за фактом загибелі її племінника ОСОБА_2 .
Заявниця зазначала, що вона була членом сім`ї загиблого військовослужбовця, проте не може реалізувати своє право на отримання одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби. 
Просила встановити факт спільного проживання однією сім`єю з загиблим військовослужбовцем ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції
Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці 16 липня 2024 року заяву задоволено.
Встановлено факт проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_2 , однією сім`єю із загиблим військовослужбовцем ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .
Повний текст рішення складено судом 18 липня 2024 року. 

Короткий зміст та узагальнені доводи апеляційної скарги та позиції інших учасників
Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, Адміністрація Державної прикордонної служби України подала апеляційну скаргу, в якій просила рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні поданої заяви.
Посилалася на те, що оскаржуване рішення ухвалено з порушенням норм процесуального права і неправильним застосуванням норм матеріального права, а також неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.
Вказали, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження факту проживання однією сім`єю ОСОБА_1 з загиблим ОСОБА_4 , які визначені Сімейним кодексом України.
Крім того, на момент загибелі ОСОБА_2 був повнолітнім (23 роки), а тому відповідно до статей 76, 77 ЦК України опіка і піклування ОСОБА_1 по відношенню до ОСОБА_2 були припинені. Водночас факт реєстрації за однією адресою не можна вважати доказом спільного проживання. Також суд першої інстанції не встановив часового проміжку проживання однією сім`єю ОСОБА_1 із ОСОБА_2 , цієї інформації матеріали заяви не містять.
Єдиною метою встановлення юридичного факту проживання однією сім`єю заявниця визначила необхідність визнання за нею соціально-правового статусу, необхідного для отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку з загибеллю (смертю) військовослужбовця ОСОБА_2 , проте встановлення такого факту не призведе до набуття нею соціально-правового статусу тих членів сім`ї, які мають право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги. 

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи
Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.

Мотивувальна частина

Рух справи 
Постановою Чернівецького апеляційного суду від 16 жовтня 2024 року апеляційну скаргу Адміністрації Державної прикордонної служби України задоволено частково. Рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 16 липня 2024 року скасовано.
Заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Міністерство оборони України, Адміністрація Державної прикордонної служби України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , про встановлення факту проживання однією сім`єю із загиблим військовослужбовцем залишено без розгляду.
Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 березня 2026 року, касаційну скаргу  ОСОБА_1 задоволено частково.
Постанову Чернівецького апеляційного суду від 16 жовтня 2024 року скасовано, а справу направлено до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.
Справа надійшла з Верховного Суду до Чернівецького апеляційного суду 06 квітня 2026 року.
Ухвалою апеляційного суду від 07 квітня 2026 року справу призначено до розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами 
Відповідно до свідоцтва про народження батьками ОСОБА_2 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_7 , записані ОСОБА_5 та ОСОБА_3 .
З витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження вбачається, що відомості про батька ОСОБА_2 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_7 , записані відповідно до частини першої статті 135 СК України.
З свідоцтва про смерть від 17 вересня 2016 року серії НОМЕР_1 вбачається, що ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_8 .
Встановлено, що рішенням виконавчого комітету Чернівецької міської ради №391/12 від 23 липня 2013 року «Про встановлення опіки над дитиною (делеговані повноваження)», у зв`язку з тим, що ОСОБА_2 залишився без батьківського піклування, ОСОБА_1 було призначено опікуном над малолітнім ОСОБА_2 та покладено на неї відповідальність за виховання, матеріальне утримання, а також вирішення всіх питань правового захисту соціальних інтересів малолітнього ОСОБА_2 .
Рішенням виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 08 жовтня 2013 року № 541/17 «Про встановлення, припинення опіки над дітьми, житлом та майно, доповнення і визнання такими, що втратили чинність, деякі пункти рішень виконавчого комітету міської ради (делеговані повноваження)» було доповнено пункт 1 рішення виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 23 липня 2013 року № 391/12 та закріплено за ОСОБА_2 право користування житловим приміщення за адресою: АДРЕСА_1 (теперішня АДРЕСА_2 ).
З 02 серпня 2013 року ОСОБА_2 і по день смерті був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (колишня АДРЕСА_3 . За даною адресою також зареєстровані ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 .
ОСОБА_2 був військовослужбовцем Державної прикордонної служби, проходив військову службу у ІНФОРМАЦІЯ_1 в період з 26 січня 2023 року (наказ начальника загону про зарахування до списку особового складу загону від 26 січня 2023 року № 55-ОС) до 15 жовтня 2023 року (наказ начальника загону про виключення зі списку особового складу та всіх видів забезпечення, у зв`язку зі смертю від 23 жовтня 2023 року № 886-ОС).
ОСОБА_2 загинув в зоні бойових дій ІНФОРМАЦІЯ_4 у смт. Курдюмівка, Бахмутський район, Донецька область.

Позиція апеляційного суду
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, приходить до наступних висновків.

Доводи та мотиви апеляційного суду та застосовані норми права 
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Задовольняючи вимоги заяви, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 не має іншої можливості підтвердити факт того, що вона та її племінник, який загинув, були членами сім`ї.
Встановлення цього факту може в подальшому мати для нею юридичне значення, оскільки вона бажає отримати одноразову грошову допомогу, гарантовану нормами Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». При цьому встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.
Таким чином, суд першої інстанції вважав за необхідне заяву задовольнити та встановити факт спільного проживання заявниці та її загиблого племінника ОСОБА_2 , адже наявність у них спільного побуту, взаємних прав та обов`язків підтверджується письмовими доказами.
Апеляційний суд не погоджується з даним висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.
Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
У частині першій статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).
Порядок розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, в порядку окремого провадження, визначений главами 1 і 6 розділу ІV ЦПК України.
У частині сьомій статті 19 ЦПК України передбачено, що окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Окреме провадження є видом непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових прав чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (частина перша статті 293 ЦПК України).
Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
Справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених ЦПК, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду (частини перша-третя статті 294 ЦПК України).
Юридичними фактами є певні факти реальної дійсності, з якими нормою права пов`язується настання правових наслідків, зокрема, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав та інтересів заявника (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі від 20 червня 2019 року у справі № 632/580/17).
Згідно із частиною першою статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.
У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення (частина друга статті 315 ЦПК України).
Юридичні факти можуть бути встановлені для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника, за умови, що вони не стосуються прав чи законних інтересів інших осіб (постанови Верховного Суду від 17 червня 2024 року у справі № 753/21178/21 та від 11 вересня 2024 року № 335/4669/23).
У справі, що переглядається, ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю із своїм племінником ОСОБА_2 з метою виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю його як військовослужбовця.
Частиною п`ятою статті 17 Конституції України передбачено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
Положеннями частини першої статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначено, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби.
Згідно зі змістом статті 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (у редакції, чинній на дату загибелі ОСОБА_2 ), у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають батьки, один із подружжя, який не одружився вдруге, діти, які не досягли повноліття, утриманці загиблого (померлого). 
Утриманцями вважаються члени сім`ї, які мають право на пенсію у разі втрати годувальника відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» за загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста (особу, звільнену з військової служби, смерть якої настала протягом року після звільнення).
Таким чином, законодавцем визначено вичерпний перелік осіб, які мають право на отримання зазначеної одноразової грошової допомоги.
Згідно з пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (у редакції, чинній на час смерті ОСОБА_2 ) сім`ям загиблих осіб, зазначених у пунктах 1-12 цієї постанови, виплачується одноразова грошова допомога у розмірі 15 000 000 грн, яка розподіляється рівними частками на всіх отримувачів, передбачених у статті 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», крім громадян російської федерації або республіки білорусь та осіб, які постійно проживають на територіях цих країн, осіб, які засуджені за державну зраду, колабораційну діяльність, пособництво державі-агресору.
Встановлено, що заявниця є тіткою відносно загиблого ОСОБА_2 , а тому не відноситься до переліку категорії осіб, яка, у разі встановлення судом факту спільного проживання однією сім`єю із загиблим племінником, надавала б їй право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, а саме на час загибелі ОСОБА_2 ).
Доказів того, що ОСОБА_1 перебувала на утриманні загиблого та має статус утриманця у розумінні наведених норм, матеріали справи також не містять.
Отже, навіть у разі встановлення факту спільного проживання однієї сім`єю із загиблим, такий факт сам по собі не породжує для заявниці права на призначення та отримання одноразової грошової допомоги.
За відсутності безпосередніх юридичних наслідків встановлення заявленого факту не відповідає умовам розгляду справ у порядку окремого провадження, що є підставою для відмови у задоволенні заяви.
За таких обставин, колегія суддів вважає обґрунтованими та такими, що заслуговують на увагу суду доводи апеляційної скарги про те, що встановлення факту проживання однією сім`єю із загиблим ОСОБА_2 не породжує для заявниці безпосередніх юридичних наслідків, а тому відсутні підстави для його встановлення в судовому порядку.
Крім цього, колегія суддів зазначає, що згідно з абзацом 1 частини другої статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.
Тлумачення наведеної норми права вказує, що для визначення статусу сім`ї необхідно встановити три складові: особи спільно проживали; ці особи пов`язані спільним побутом; ці особи мають взаємні права та обов`язки (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2023 року у справі № 582/18/21 (провадження № 61-20968сво21)).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 644/6274/16-ц (провадження № 14-283цс18) вказано, що «згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 у справі про офіційне тлумачення терміна «член сім`ї» членами сім`ї військовослужбовця є, зокрема, особи, які постійно з ним мешкають і ведуть спільне господарство. До таких осіб належать не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), але й інші родичі чи особи, які не перебувають з військовослужбовцем у безпосередніх родинних зв`язках (брати, сестри дружини (чоловіка); неповнорідні брати і сестри; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки й інші). Обов`язковими умовами для визнання їх членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки».
Про необхідність встановлення вищевказаних обставин як обов`язкової умови для визнання осіб членами сім`ї неодноразово зауважувалось Верховним Судом, зокрема, у змісті постанов від 16 січня 2019 року у справі № 343/1821/16-ц (провадження № 61-10270св18), від 25 листопада 2019 року у справі № 202/5003/16-ц (провадження № 61-44809св18) та від 05 лютого 2020 року у справі № 712/7830/16-ц (провадження № 61-28377св18).
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
Предметом доказування під час розгляду справ про встановлення факту проживання однією сім`єю є, передусім, сукупність обставин, що згідно із законом складають основні ознаки сім`ї: спільне проживання, пов`язаність спільним побутом, наявність взаємних прав та обов`язків, що визначено частиною другою статті 3 СК України (постанова Верховного Суду від 07 лютого 2024 року у справі № 383/821/22, провадження № 61-5935св23).
Обов`язковою умовою для визнання осіб членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є наявність спільного бюджету, купівлі майна для спільного користування, участі у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.
Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
При цьому предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина друга статті 77 ЦПК України).
Згідно зі статтями 77-80 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (стаття 81 ЦПК України).
Закон не визначає, які конкретно докази визнаються беззаперечним підтвердженням факту належності особи до членів сім`ї військовослужбовця, тому вирішення питання про належність і допустимість таких доказів є обов`язком суду при їх оцінці.
Обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень.
Звертаючись до суду із цією заявою, ОСОБА_1 на підтвердження факту спільного проживання разом зі своїм племінником надала рішення виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 23 липня 2013 року про те, що вона була призначена опікуном над малолітнім ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який залишився без батьківського піклування, а також довідку про реєстрацію місця проживання, яка підтверджує той факт, що ОСОБА_2 з 02 серпня 2013 року по день смерті був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .
Разом з тим, та обставина, що ОСОБА_1 була опікуном загиблого ОСОБА_2 колегією суддів не приймається до уваги, оскільки опікунство закінчилося з моменту повноліття ОСОБА_2 , тобто ІНФОРМАЦІЯ_9 .
Будь-яких інших доказів ведення нею разом з ОСОБА_2 спільного господарства, наявності у них спільного бюджету та інших обставин, на підставі яких можливо було б встановити, що ОСОБА_2 був членом сім`ї ОСОБА_1 , матеріали справи не містять.
Сама по собі реєстрація місця проживання заявника та ОСОБА_2 за однією адресою, за відсутності інших доказів про їх спільний побут, не може бути доказом факту проживання однією сім`єю.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що заявниця не надала належних і допустимих доказів належності її до переліку осіб, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, а саме на час загибелі ОСОБА_2 ), а також не надала доказів проживання з ОСОБА_2 однією сім`єю, наявності між ними взаємних прав та обов`язків, ведення спільного господарства, спільних витрат, тощо.

Щодо розподілу судових витрат
Згідно із ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Відповідно до статті 382 ЦПК України, апеляційний суд при винесенні постанови вирішує питання щодо нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення;  розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Відповідно до положень частин першої, другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
За подання апеляційної скарги Адміністрація Державної прикордонної служби України сплатили судовий збір в розмірі 908,40 грн. (а.с.118), який також підлягає стягненню із заявника на їх користь.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги 
У відповідності до пункту 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно ст. 376 ЦПК підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; недоведеність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, а рішення слід скасувати та в задоволенні заяви слід відмовити.
Керуючись статтями 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд
УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_2 - задовольнити.
Рішення Першотравневого районного суду м.Чернівців від 16 липня 2024 року скасувати та постановити нове.
Відмовити в задоволенні заяви  ОСОБА_1 про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю із загиблим військовослужбовцем ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Стягнути з  ОСОБА_1 на користь Адміністрації Державної прикордонної служби України судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 908,40 грн.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повна постанова складена судом 28 квітня 2026 року.
Суддя-доповідач: Н.К. Височанська
Судді: І.Н. Лисак
О.О. Одинак