ОЧАКІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ	

Справа № 483/196/26
Провадження № 2/483/347/2026
РІШЕННЯ
Іменем України
13 травня 2026 року м. Очаків
Очаківський міськрайонний суд Миколаївської області у складі:
головуючого – судді Рак Л.М.,
за участю секретаря Гречки С.Є.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, –

В С Т А Н О В И В :

23 лютого 2026 року адвокат Родіонова В.Є., яка є представником позивача ОСОБА_1 , через систему «Електронний суд» звернулася до Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу. Позовні вимоги представник обґрунтовувала тим, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 01 червня 2018 року Заводським районним у місті Миколаєві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, актовий запис № 288. Від шлюбу вони мають малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Вимоги обґрунтовано тим, що у період шлюбу поступово відносини сторін почались погіршуватись. Позивач стверджує, що на протязі восьми років шлюбу, сторони постійно сварились, відповідачка завжди зневажала батьків, родичів та друзів позивача, почала чинити моральні знущання та пригнічення, приниження, що набрало масштабу регулярного домашнього насильства над позивачем та дитиною. Між сторонами втрачено почуття взаємоповаги та любові, склався стійкий розлад подружніх стосунків і такі відносини негативно відобразилися на взаємних почуттях та шлюбних відносинах. Крім того, 13 лютого 2026 року відповідачка залишила дитину в Румунії саму та повернулась в Україну забравши при цьому всі грошові кошти, документи позивача, в тому числі і на дитину, фактично залишивши дитину без офіційної опіки батька та без коштів на існування. Шлюбні відносини між сторонами відсутні та остаточно припинились 06 лютого 2026 року, спільного господарства сторони не ведуть, не мають взаємних шлюбних обов`язків, не проживають однією сім`єю, проживають за різними адресами. Спроби налагодження сімейного життя та збереження шлюбу виявилися марними і на сьогоднішній день шлюб між ними є формальним, відносини, що притаманні подружжю відсутні. Спір щодо поділу спільного майна буде вирішуватись в окремому судовому процесі. З 13 лютого 2026 року дитина проживає разом із позивачем, оскільки матір залишила дитину в Румунії саму та повернулася до України. Посилаючись на викладене, представник позивача просила розірвати шлюб, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 
02 квітня 2026 року від відповідачки надійшла заява про надання строку для примирення у якій вона зазначила, що наразі між нею та позивачем виникли конфлікти, які пов`язані з подружньою зрадою зі сторони позивача та розбіжності в поглядах на проблеми і шляхи їх вирішення. Посилаючись на те, що розірвання шлюбу є крайнім заходом і вона бажає зберегти сім`ю, а також враховуючи те, що у них є спільна малолітня дитина, відповідачка просила надати строк для примирення строком на шість місяців.
20 квітня 2026 року від представника позивача адвоката Родіонової В.Є. через систему «Електронний суд» надійшла заява у якій представник зазначила, що позивач категорично заперечує проти задоволення заяви про надання строку для примирення та вказала, що 13 лютого 2026 року відповідачка самостійно залишила малолітню дитину на території Румунії та вибула до України, при цьому без погодження з позивачем забрала грошові кошти, а також документи його та дитини, включаючи паспорти та інші ідентифікаційні документи. Вказані дії фактично позбавили можливості належного забезпечення інтересів дитини та істотно ускладнили виконання позивачем батьківських обов`язків. За фактом незаконного заволодіння документами позивач звернувся до правоохоронних органів Румунії. Відповідно до офіційного повідомлення Інспекторату поліції повіту Констанца, Поліції міста Неводарі, зареєстровано заяву про викрадення документів. Наявність офіційного кримінального провадження свідчить про глибокий конфлікт між сторонами, повну втрату довіри та об`єктивну неможливість відновлення сімейних відносин. Посилання відповідачки на нібито подружню зраду з боку позивача є голослівними, не підтверджені жодними належними, допустимими та достовірними доказами, у зв`язку з чим не можуть братися судом до уваги. Крім того, такі твердження не впливають на вирішення питання щодо надання строку для примирення, оскільки визначальним є фактичний стан сімейних відносин, який у даній справі свідчить про їх остаточне припинення. Фактично між сторонами втрачено взаємну довіру, що є базовою та необхідною умовою існування сім`ї. За відсутності довіри, спільного проживання та спільного побуту шлюб носить формальний характер. Надання строку для примирення є безпідставним, не відповідає фактичним обставинам справи та матиме наслідком лише затягування судового розгляду. Посилаючись на викладене, представник позивача просила відмовити у задоволенні клопотання відповідачки про надання сторонам строку для примирення.
Учасники справи в судове засідання не з`явились, про час, дату та місце судового розгляду повідомлені належним чином.
Представник позивача у своїй заяві від 20 квітня 2026 року просила розглянути справу за відсутності сторони позивача. 
Відповідачка будучі належним чином повідомленою про час, дату та місце розгляду справи в судове засідання не з`явилась та не повідомила про причини своєї неявки, 12 травня 2026 року надала до суду повторну заяву про надання строку на примирення, в якій посилаючись на те, що на даний час між сторонами дійсно існує конфлікт, однак він має емоційний та тимчасовий характер і вона вважає, що остаточне припинення шлюбу у стані конфлікту та емоційної напруги може призвести до прийняття передчасного та необдуманого рішення, а також, що сторони мають спільну дитину, а тому збереження сім`ї та відновлення нормальних сімейних відносин відповідає інтересам дитини, просила надати строк для примирення тривалістю шість місяців, зупинити провадження на час наданого строку для примирення та розгляд даної заяви провести за її відсутності. 
Дослідивши письмові докази, суд дійшов такого.
Сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 01 червня 2018 року Заводським районним у місті Миколаєві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, актовий запис № 288. Зазначений факт підтверджується дослідженою у судовому засіданні копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 (звор. бік а.с. 5). 
Від шлюбу сторони мають малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією актового запису про народження дитини, сформованою засобами Єдиного державного вебпорталу електронних послуг «Дія» 20 лютого 2026 року (а.с. 6).
Фактичні шлюбні стосунки між сторонами припинилися через втрату почуття взаємоповаги і любові та стійкий розлад подружніх стосунків. 
Відповідно до ст. 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.
Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. 
Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.
За змістом ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.
На цьому ж наголошує Верховний Суд України в п. 10 Постанови Пленуму за № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійним та поділ спільного майна подружжя» - проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.
Відповідно до ст. 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.
Надання строку для примирення є правом суду, а не обов`язком суду, при цьому суд має виходити виключно з обставин справи.
Якщо той з подружжя, хто ініціював розлучення, категорично проти примирення, він повинен наполягати на розлученні без надання строку на примирення, навести поважні причини неможливості збереження сім`ї, надати докази, які підтверджують такі обставини.
Судом встановлено, що позивач не бажає примирятися з відповідачкою та наполягає на розірванні шлюбу.
Підставою для надання строку для примирення являється бажання сторін зберегти сім`ю.
Разом з тим, з 23 лютого 2026 року – з дня надходження позову до суду, з боку відповідачки суду не надано доказів, що нею вживались заходи щодо примирення з позивачем.
Надання подружжю строку на примирення всупереч бажанню позивача суперечитиме закону та моральним засадам суспільства, оскільки примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.
Крім того, суд враховує, що сторони проживають окремо, спільного господарства не ведуть, позивач категорично заперечує проти надання строку для примирення, а також, що на час розгляду справи доказів щодо вжиття будь-яких заходів для примирення подружжя суду не надано. 
З урахуванням встановлених фактичних взаємин подружжя, суд дійшов висновку, що відсутні підстави для надання терміну для примирення, оскільки такі дії не зможуть привести до збереження сім`ї, а матимуть виключно формальний характер, а тому суд не вбачає підстав для надання подружжю терміну на примирення, в зв`язку з чим заява відповідачки про надання строку для примирення задоволенню не підлягає.
Разом з тим, судом встановлено, що сторони не підтримують шлюбних стосунків, не ведуть спільного господарства, між сторонами існує глибокий конфлікт та повна втрата довіри, відтак їх шлюб носить формальний характер та його збереження неможливе та недоцільне, оскільки буде суперечити інтересам позивача, в зв`язку з чим суд вважає, що відповідно до вимог ст. 112 Сімейного кодексу України шлюб між сторонами слід розірвати. 
Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.
Згідно з ч. 2 ст. 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.
Оскільки відповідачка клопотання про зміну прізвища не заявляла, суд залишає їй прізвище, що взяте нею у зв`язку з реєстрацією шлюбу.
Також, у відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідачки на користь позивача 1331 грн. 20 коп. судового збору, оплата яких підтверджується відповідною квитанцією (а.с. 1).
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 259, 263-265, 280-284 ЦПК України, суд –

В И Р І Ш И В :

Цивільний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу – задовольнити. 

Шлюб ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований 01 червня 2018 року Заводським районним у місті Миколаєві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, актовий запис № 288, – розірвати.

Шлюб вважати розірваним з моменту набрання рішенням суду законної сили.

Після розірвання шлюбу залишити ОСОБА_2 прізвище взяте нею у зв`язку з реєстрацією шлюбу – ОСОБА_4 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 – 1331 (одну тисячу двісті одинадцять) гривень 20 копійок сплаченого судового збору.

Рішення суду після набрання ним законної сили надіслати до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб.

Роз`яснити, що документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу, є наявне рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду через Очаківський міськрайонний суд Миколаївської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий: