ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1179/26 Справа № 183/3355/24 	  	Суддя у 1-й інстанції - Городецький Д. І. Суддя у 2-й інстанції - Никифоряк Л. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2026 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд колегією суддів у складі:
судді-доповідача Никифоряка Л.П.,
суддів Гапонова А.В., Красвітної Т.П.,
за участі секретаря судового засідання Сахарова Д.О.,

Учасники справи:
скаржник ОСОБА_1 ,
позивач ОСОБА_2 , яка діяла в інтересах неповнолітньої ОСОБА_1 ,
відповідач Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, Державна казначейська служба України,
розглянув відкрито в залі судових засідань апеляційного суду в м. Дніпро справу, що виникла з цивільних правовідносин в якій подана апеляційна скарга ОСОБА_1 на рішення Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08 вересня 2025року, головуючий у суді першої інстанції Городецький Д.І.
В С Т А Н О В И В:
Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
У квітні 2024року  ОСОБА_2 , яка діяла в інтересах неповнолітньої ОСОБА_1 ,подала в суд позов проти Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області (далі — ГУ ПФУ в Луганській області) з вимогою про стягнення з відповідача на її користь за рахунок бюджетних асигнувань матеріальної шкоди в розмірі 184 000,00грн. 
Існування таких вимог позивачка пов`язувала із тим, що 29 вересня 2018року її колишній чоловік ОСОБА_3 , який працював у відокремленому підрозділі Шахта «Тошківська» Державного підприємства «Первомайськвугілля», загинув унаслідок нещасного випадку на виробництві. На час настання смерті ОСОБА_3 на його утриманні перебувала його дочка – неповнолітня ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Позивач зазначала, що у січні 2019року вона звернулася до Попаснянського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області із заявою в інтересах неповнолітньої ОСОБА_1 про отримання одноразової допомоги як члена сім`ї ОСОБА_3 , у зв`язку з нещасним випадком на виробництві, внаслідок якого наступила смерть останнього. Листом від 12 лютого 2019року № 223/03-15 Попаснянське відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області повідомило її про відсутність правових підстав для нарахування та виплати одноразової допомоги з огляду на те, що ОСОБА_1 не входить до складу сім`ї загиблого на виробництві ОСОБА_3 .
Проте, Постановою Верховного суду від 22 квітня 2021року визнано протиправною відмову Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області у виплаті одноразової допомоги; зобов`язано Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області повторно розглянути питання щодо призначення та виплати на користь ОСОБА_1 грошової допомоги відповідно до частини шостої статті 42 Закону України від 23 вересня 1999року №1105-XIV «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», з прийняттям за наслідками такого розгляду відповідного рішення з урахуванням висновків суду, наведених у цій постанові.
На виконання постанови Верховного суду Попаснянським відділенням управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області повторно розглянуте питання призначення та виплати на користь ОСОБА_1 грошової допомоги та винесено постанову від 11 травня 2021року про призначення одноразової допомоги в розмірі 0,00грн. В листі від 17 травня 2021року № 1290/02-1 Попаснянським відділенням управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області її повідомлено про те, що згідно постанови Луганського апеляційного суду від 28 жовтня 2019року у справі № 423/1071/19 встановлено факт проживання однією сім`єю ОСОБА_4 із загиблим та постановою від 10 січня 2020року № 1231/340/340/1 ОСОБА_4 призначена та виплачена одноразова допомога сім`ї у розмірі 184 000,00грн, а чинним законодавством не передбачено поділу одноразової допомоги.
Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області є правонаступником всіх зобов`язань, майнових прав та обов`язків виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області.
ОСОБА_2 посилалась на те, що незаконними діями відповідача їй, як представнику неповнолітньої, завдано майнової шкоди, у вигляді неотримання одноразової грошової допомоги.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
Рішенням Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08 вересня 2025рокуу задоволенні позову  ОСОБА_2 відмовлено.
Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, виходив з того, що позивачем невірно обрано спосіб захисту її цивільних прав.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
26 вересня 2025року ОСОБА_1 , як особа в інтересах якої було подано позов та яка досягла повноліття, подала безпосередньо до суду апеляційної інстанції за допомогою системи “Електронний суд” апеляційну скаргу на рішення Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08 вересня 2025року.
В апеляційній скарзі висловила вимогу про скасування рішення суду та просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
Незаконність та необґрунтованість рішення суду на думку заявника полягає у тому, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що незаконна відмова в отриманні одноразової допомоги напряму пов`язана із завданою позивачці майновою шкодою, оскільки остаточно втрачена можливість отримання одноразової грошової допомоги згідно постанови від 11 травня 2021року Попаснянського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області, а невиплачені позивачці кошти у розмірі 184 000,00грн є майновою шкодою.
Наголошувала, що суд обмежився лише визначенням, що одноразова грошова допомога є неподільною сумою та виплачується сім`ї, а не окремому його члену, при цьому без посилання на окремі норми правового акту де це чітко визначено.
Вказувала, що протиправне рішення Фонду про відмову у виплаті одноразової допомоги призвело до того, що позивачка вимушена була звертатися до суду за захистом прав своєї неповнолітньої дитини, але за час тривалого розгляду її позовних вимог, одноразову допомогу отримала інша особа, а вона була незаконно позбавлена права на отримання одноразової грошової допомоги. 
Скаржниця вважала, що нею було повністю доведено наявність підстав для стягнення з відповідача на її користь завданої майнової шкоди.
Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи
Інші учасники справи своїм правом, передбаченим статтею 360 ЦПК України, не скористались та відзиву на апеляційну скаргу не подавали. 
Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 29 вересня 2025року апеляційна скарга залишена без руху до надходження до Дніпровського апеляційного суду даної цивільної справи.
07 листопада 2025року цивільна справа надійшла до Дніпровського апеляційного суду.
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 12 листопада 2025року відкрито апеляційне провадження у справі.
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 29 грудня 2025року справу призначено до розгляду у судовому засіданні на 25 лютого 2026року.
У зв`язку з прийнятим рішенням Вищої ради правосуддя від 17 березня 2026року №412/0/15-26 про звільнення у зв`язку з поданням заяви про відставку судді ОСОБА_5 , на підставі розпорядження керівника апарату суду від 20 березня 2026року та у відповідності до пункту 2.3.44 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, 20 березня 2026року у справі здійснено повторний автоматизований розподіл справи між суддями.
Згідно з даними автоматизованої системи документообігу суду визначено склад колегії суддів: суддя-доповідач – Никифоряк Л.П., судді: Гапонов А.В., Красвітна Т.П.
30 березня 2026року ухвалою Дніпровського апеляційного суду справу прийнято до свого провадження та призначено до судового розгляду на 05 травня 2026року.
Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом сторони у справі повідомлені належним чином у відповідності до вимог статей 128-130 ЦПК України, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень та довідкою про доставку електронного листа.
Фактичні обставини встановлені в ході судового розгляду, які підтверджені належними та допустимими доказами
У відповідності до свідоцтва про народження, батьками ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зазначені: батько – ОСОБА_3 , мати – ОСОБА_6 .
05 травня 2017року Чечелівським районним у місті Дніпрі відділом реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області зареєстровано шлюб між ОСОБА_7 і ОСОБА_6 , актовий запис № 350, після реєстрації шлюбу ОСОБА_6 присвоєне прізвище ОСОБА_8 .
22 квітня 2021року постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у справі № 360/1239/19 за позовом ОСОБА_2 в інтересах неповнолітньої дочки ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, скасовані рішення судів першої та апеляційної інстанції та частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_2 : визнано протиправною відмову Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області у виплаті одноразової допомоги; зобов`язано Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області повторно розглянути питання щодо призначення та виплати на користь ОСОБА_1 грошової допомоги відповідно до частини шостої статті 42 Закону України від 23 вересня 1999року №1105-XIV «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», з прийняттям за наслідками такого розгляду відповідного рішення з урахуванням висновків суду, наведених у цій постанові.
Судами було встановлено, що ОСОБА_2 перебувала у шлюбі з ОСОБА_3 , що підтверджується записами у свідоцтві про шлюб Серії НОМЕР_1 та свідоцтві про розірвання шлюбу Серії НОМЕР_2 , та має спільну доньку ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується відомостями із свідоцтва про народження Серії НОМЕР_3 .
29 серпня 2018року у Відокремленому підрозділі Шахта «Тошківська» Державного підприємства «Первомайськвугілля» Міністерства енергетики та вугільної промисловості України стався нещасний випадок, внаслідок якого загинув ОСОБА_3 , що підтверджується відомостями, зазначеними у актах проведення спеціального розслідування нещасного випадку із смертельним наслідком від 19 жовтня 2018року та про нещасний випадок із смертельним наслідком №7 від 19 жовтня 2018року.
У зв`язку із настанням страхової події, дочці загиблого ОСОБА_3 - ОСОБА_1 як особі, яка перебувала на його утриманні, була призначена та виплачена одноразова допомога в сумі 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
29 січня 2019року ОСОБА_2 в інтересах неповнолітньої доньки - ОСОБА_1 звернулася до Попаснянського відділення Управління із заявою про отримання одноразової допомоги на сім`ю в зв`язку зі смертю ОСОБА_3 внаслідок нещасного випадку на виробництві.
Листом від 12 лютого 2019року № 223/03-15 відповідач повідомив заявницю про відсутність правових підстав для нарахування та виплати одноразової допомоги, з огляду на те, що ОСОБА_1 не входить до складу сім`ї загиблого ОСОБА_3 .
Верховний суд у постанові від 22 квітня 2021року встановив неправомірність дій Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області у невиплаті позивачу одноразової допомоги.
На виконання постанови Верховного суду від 22 квітня 2021року Попаснянським відділенням управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області повторно розглянуте питання призначення та виплати на користь ОСОБА_1 грошової допомоги та винесено постанову від 11 травня 2021року про призначення одноразової допомоги в розмірі 0,00грн.
В листі від 17 травня 2021року № 1290/02-1 Попаснянським відділенням управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області ОСОБА_2 повідомлено про те, що згідно постанови Луганського апеляційного суду від 28 жовтня 2019року у справі № 423/1071/19 встановлено факт проживання однією сім`єю ОСОБА_4 з загиблим та постановою від 10 січня 2020року № 1231/340/340/1 ОСОБА_4 призначена та виплачена одноразова допомога сім`ї потерпілого.
ОСОБА_2 не оскаржувалися в суді вищезазначені дії Попаснянського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області щодо відмови у проведенні виплат.
Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2022року № 1442 здійснено реорганізацію Фонду соціального страхування України та управлінь виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України шляхом їх приєднання до Пенсійного фонду України з 01 січня 2023року.
Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області є правонаступником всіх зобов`язань, майнових прав та обов`язків виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області.
Мотивувальна частина
Позиція апеляційного суду
Суд апеляційної інстанції заслухав суддю-доповідача щодо змісту судового рішення, яке оскаржено, дослідив доводи апеляційної скарги та з`ясував межі, в яких повинна здійснюватися перевірка рішення, встановлюватися обставини і досліджуватися докази.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції надважливого значення надав тій обставині, що Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області, правонаступником якого є ГУ ПФУ в Луганській області, діяло на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України та здійснило виплати одноразової допомоги сім`ї потерпілого від нещасного випадку на виробництві, а те, що відповідні виплати проведені ОСОБА_4 , а не позивачу ОСОБА_2 в інтересах неповнолітньої дочки, не свідчить про спричинення відповідачем майнової шкоди позивачу.
Суд виснував, що законодавством, чинним на час виникнення спірних правовідносин, не було передбачено можливості поділу на частини одноразової допомоги в разі смерті потерпілого його сім`ї.
Водночас суд першої інстанції наголосив, що з урахуванням встановлених судами обставин, наявності неповнолітньої дитини у працівника, який внаслідок нещасного випадку на виробництві помер, позивач ОСОБА_2 (або дочка самостійно) не позбавлена права на пред`явлення позову до ОСОБА_4 з вимогами про стягнення з останньої відповідної частини страхової виплати, що за зазначеними обставинами та у даних правовідносинах буде відповідати принципу розумності та справедливості.
Вислухав пояснення учасників справи котрі з`явились до суду, за відсутності інших учасників справи, які повідомлені про дату, час і місце судового засідання у спосіб встановлений законом апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення так як судом першої інстанції при ухваленні рішення додержані норми матеріального і процесуального права.
Мотиви та норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції
Визначальним для правильного вирішення даної справи є з`ясування питання про те, чи доведено позивачем спричинення стороною відповідача майнової шкоди, за встановлених обставин у справі.
Так, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу /частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України/.
Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону /частина перша та друга статті 5 ЦПК України/.
Тлумачення вказаних норм свідчить, що цивільні права/інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права/інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. При розгляді справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Однак, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, проте є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право/інтерес позивача підлягає захисту обраним ним способом.
Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Тож, суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного правам чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб.
Ефективний спосіб захисту має бути таким, що відповідає змісту порушеного права, та таким, що забезпечує реальне поновлення прав особи, за захистом яких вона звернулась до суду, відповідно до вимог законодавства.
Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_2 його головною підставою вважала завдання їй майнової шкоди з боку відповідача через невиплату одноразової допомоги сім`ї потерпілого від нещасного випадку на виробництві в інтересах неповнолітньої дочки.
Водночас, положеннями статті 22 ЦК України передбачено, що збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
У відповідності до частини першої статті 1173 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.
Частиною першою статті 1174 ЦК України також передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.
У даній справі як доказ завдання відповідачем майнової шкоди, позивачем вказано протиправність бездіяльності Попаснянського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області, яка підтверджена рішенням суду.
Водночас, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - соціальне страхування) - система прав, обов`язків і гарантій, яка передбачає матеріальне забезпечення, страхові виплати та надання соціальних послуг застрахованим особам за рахунок коштів Фонду соціального страхування України.
Згідно зі статтею 41 вказаного Закону, яка визначає право на страхові виплати в разі смерті потерпілого, у разі смерті потерпілого право на одержання щомісячних страхових виплат мають непрацездатні особи, які перебували на утриманні померлого або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина померлого, яка народилася протягом не більш як десятимісячного строку після його смерті.
Право на одержання страхових виплат у разі смерті потерпілого мають також дружина (чоловік) або один з батьків померлого чи інший член сім`ї, якщо він не працює та доглядає дітей, братів, сестер або онуків потерпілого, які не досягли восьмирічного віку.
Відповідно до частини шостої статті 42 вказаного Закону у разі смерті потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві виплачується одноразова допомога його сім`ї у сумі, що дорівнює 100 розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на день настання права на страхову виплату, та одноразова допомога кожній особі, яка перебувала на його утриманні, а також на його дитину, яка народилася протягом не більш як десятимісячного строку після смерті потерпілого, у сумі, що дорівнює 20 розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на день настання права на страхову виплату.
Проте, згідно постанови Луганського апеляційного суду від 28 жовтня 2019року у справі № 423/1071/19 встановлено факт проживання однією сім`єю ОСОБА_4 з загиблим та як наслідок ОСОБА_4 призначена та виплачена одноразова допомога сім`ї потерпілого, що дорівнює 100 розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на день настання права на страхову виплату.
Водночас, дочці загиблого ОСОБА_3 - ОСОБА_1 як особі, яка перебувала на його утриманні, була призначена та виплачена одноразова допомога в сумі 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Тож, правильним є висновок суду першої інстанції про те, що Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області, правонаступником якого є ГУ ПФУ в Луганській області, діяло на підставі та в межах повноважень, що передбачені Конституцією та законами України.
Отже доводи апеляційної скарги про те, що незаконна відмова в отриманні одноразової допомоги напряму пов`язана із завданою позивачеві майновою шкодою, оскільки остаточно втрачена можливість отримання одноразової грошової допомоги є безпідставними.
Так, суд першої інстанції слушно роз`яснив позивачці її право на пред`явлення позову до ОСОБА_4 з вимогами про стягнення з останньої відповідної частини страхової виплати.
Безумовно дочка загиблого - ОСОБА_1 мала право на частину одноразової допомоги сім`ї потерпілого, оскільки за приписами абзацу 3 частини другої статті 3 СК України, дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає.
Факт проживання ОСОБА_1 , після розлучення батьків, окремо від батька (в даному випадку загиблого) не свідчить, що така перестала бути сім`єю ОСОБА_3 та відповідно втратила право на отримання страхових виплат внаслідок настання страхового випадку.
Водночас, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що у спірних правовідносинах відсутні підстави для застосування приписів статей 22, 1166, 1173, 1174 ЦК України, оскільки відсутні докази спричинення відповідачем майнової шкоди позивачу. 
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що суд обмежився лише визначенням, що одноразова грошова допомога є неподільною сумою та виплачується сім`ї, а не окремому його члену, при цьому без посилання на окремі норми правового акту де це чітко визначено є необґрунтованими, оскільки суду у своєму рішенні зазначив, що Порядком призначення та здійснення страхових виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, затвердженим Постановою Правління Пенсійного фонду України від 26 січня 2024року № 4-1 законодавчо стало передбачено, що одноразова допомога призначається і виплачується органами, що призначають страхові виплати, в рівних частинах особам, які мають право на виплату та звернулися з заявою. До цього не було передбачено можливості поділу на частини одноразової допомоги в разі смерті потерпілого його сім`ї.
Частина перша статті 76 ЦПК України доказами визначає будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. 
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. /частина перша, друга статті 77 ЦПК України/. 
Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним із найважливіших наслідків дії принципу змагальності у цивільному процесі. 
Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування /стаття 78 ЦПК України/. 
Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (постанова Великої Палати Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020року у справі № 129/1033/13-ц, провадження № 14-400цс19). 
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). 
Верховний Суд зазначає, що стандарт доказування є важливим елементом змагального процесу. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведення.
Статтею 81 ЦПК України передбачено, що доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір та доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 
Порушенням принципу змагальності сторін та диспозитивності цивільного судочинства буде звільнення заявника від обов`язку доказування, та не припустимим є ґрунтування судового рішення на припущеннях.
Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Отже, позивачкою не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог та з урахуванням встановлених судом обставин справи, відсутні підстави для задоволення її позову про стягнення майнової шкоди з ГУ ПФУ в Луганській області; за таких умов суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову.
Доводи апеляційної скарги не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки, які обґрунтовано викладені у оскаржуваному судовому рішенні, вони зводяться до переоцінки доказів, незгоди заявника з висновками суду щодо їх оцінки та містять посилання на факти, що були предметом дослідження судом.
Згідно статті 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Ніщо не вказує на те, що судом не дотримано принципу рівності що витікає із змісту частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.
Водночас, заявником апеляційної скарги не підтверджено жодних порушень норм процесуального права, через які вона не змогла повною мірою реалізувати свої процесуальні права чи які би призвели до ухвалення незаконного рішення, оскільки судом першої інстанції створені умови для того, щоб позивачка надала пояснення та докази щодо обставин, на які вона посилалася як на підставу своїх вимог.
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.
Саме з такого розуміння вищезазначених обставин та норм матеріального права виходить суд апеляційної інстанції, та вважає що суд першої інстанції виконав вимоги закону про законність та обґрунтованість рішення суду, що дає підстави суду апеляційної інстанції відповідно до статті 375 ЦПК України залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.
Керуючись статтями 259, 268, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд
У Х В А Л И В:
Залишити без задоволення апеляційну скаргу ОСОБА_1 . 
Рішення Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08 вересня 2025року — залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 05 травня 2026року.

Судді: