ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 643/18872/25      Головуючий суддя І інстанції Задорожна А. М.
Провадження № 33/818/833/26     Суддя доповідач Шабельніков С.К.
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 травня 2026 року     м. Харків
Суддя Харківського апеляційного суду Шабельніков С.К., при секретарі Вакула Н.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника Саніна А.О. на постанову судді Салтівського районного суду м. Харкова від 13 січня 2026 року стосовно ОСОБА_1 за ч.1 ст. 130 КУпАП, -
в с т а н о в и в:
Цією постановою
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, мешканець м. Харкова,
- визнаний винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.
Також з ОСОБА_1 стягнуто судовий збір в розмірі 605 грн. 60 коп.
Постановою встановлено, що 15.10.2025 року о 13:10 год. ОСОБА_1 в м. Харкові по вул. Гвардійців Широнінців, 70, керував транспортним засобом «Форд», д.н.з. НОМЕР_1 з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: неприродна блідість обличчя, порушення мови, виражене тремтіння пальців рук, поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження медичного огляду у медичному закладі з метою встановлення наркотичного сп`яніння відмовився, чим порушив п.2.5 ПДР - 
В своїй апеляційній скарзі захисник Санін А.О. просив судову постанову скасувати, а провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, посилаючись на відсутність в матеріалах справи доказів винуватості ОСОБА_1 . Посилався на незаконність дій працівників поліції під час спілкування з ОСОБА_1 на місці події. Вказував також на те, що ОСОБА_1 не надавав працівникам поліції однозначної відповіді щодо відмови від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, що свідчить про спотворення фактичних відомостей працівниками поліції.
В судове засідання в суд апеляційної інстанції ОСОБА_1 та його захисник Санін А.О. не з`явились.
Належить врахувати, що апеляційна скарга захисника надійшла до Харківського апеляційного суду 02.02.2026 року.
Розгляд апеляційної скарги вперше було призначено на 16.03.2026 року про що захиснику та ОСОБА_1 , були направлені судові повістки на зазначені поштові адреси. Поряд з цим ці судові повістки захисник отримав поштовою кореспонденцією та у своєму особистому електронному кабінеті у програмі «Електронний суд», а ОСОБА_1 отримав судову повістку у застосунку «Вайбер».
16.03.2026 року до канцелярії Харківського апеляційного суду надійшло клопотання захисника Саніна А.О. про відкладення судового розгляду.
Це клопотання захисника було задоволено, а апеляційний розгляд його апеляційної скарги в інтересах ОСОБА_1 було відкладено на 06.04.2026 року, про що ОСОБА_1 та захиснику Саніну А.О. було направлено судові повістки. Ці судові повіски захисник отримав в особистому електронному кабінеті у системі «Електронний суд», а ОСОБА_1 отримав повістку у застосунку «Вайбер».
06.04.2026 року до канцелярії Харківського апеляційного суду надійшло клопотання захисника Саніна А.О. про перенесення судового засідання.
Це клопотання захисника також було задоволено, а апеляційний розгляд його апеляційної скарги було відкладено на 25.05.2026 року.
Захиснику Саніну А.О. було направлено судову повстку, яку він отримав в особистому електронному кабінеті у системі «Електронний суд».
ОСОБА_1 отримав судову повістку у застосунку «Вайбер».
Враховуючи ці відомості, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що ОСОБА_1 та його захисник достеменно знали, що апеляційна скарга захисника Саніна А.О. в інтересах ОСОБА_1 перебуває в провадженні Харківського апеляційного суду, однак, враховуючи усталену практику ЄСПЛ, останні будь-яким чином не цікавились її розглядом та не повідомили суд апеляційної інстанції про причину неявки в судове засідання, призначене на 25.05.2026 року.
Поряд з цим, належить врахувати. що станом на 25.05.2026 року до канцелярії Харківського апеляційного не надходили будь – які заяви чи клопотання від ОСОБА_1 та його захисника, в тому числі, про відкладення апеляційного розгляду.
Враховуючи наведене, а також положення ст.ст. 268, 271 КУпАП, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про можливість розгляду апеляційної скарги без участі ОСОБА_1 та його захисника Саніна А.О., враховуючи відомості, які містяться в матеріалах цієї справи, оскільки вони були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги, однак в судове засідання не з`явились, причин неявки суду не повідомили.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною особа в його вчиненні. 
Як вбачається з матеріалів цієї справи, суд дотримався всіх вказаних вимог закону, встановивши обставини, які мають значення для правильного розгляду справи і вирішення питання винності ОСОБА_1 у порушенні правил дорожнього руху України, передбачених п. 2.5.
Під час апеляційного перегляду оскаржуваної постанови, апеляційним судом не встановлено об`єктивних відомостей, які можуть спростувати висновки суду щодо винуватості ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП. 
Зокрема, визнаючи ОСОБА_1 винним, суд першої інстанції послався на відомості протоколу про адміністративне правопорушення; направлення на огляд водія, а також відомості відеозапису.
Відповідно до відомостей, які зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення (арк. 2) вбачається, що ОСОБА_1 15.10.2025 року керував автомобілем з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: неприродна блідість обличчя, порушення мови, виражене тремтіння пальців рук, поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження медичного огляду з метою встановлення наркотичного сп`яніння відмовився.
Поряд з цим належить врахувати, що в матеріалах справи міститься відеозапис події за участю ОСОБА_1 (арк. 3), з відомостей якого об`єктивно вбачається, що працівники поліції повідомили ОСОБА_1 , що стосовно нього буде складено протоколу про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП.
Отже, ОСОБА_1 був обізнаний про те, що стосовно нього працівниками поліції буде складений протокол про адміністративне правопорушення.
Відповідно до вимог ч.1 ст. 267 КУпАП, відсторонення водіїв від керування ранспортними засобами, огляд на стан наркотичного сп`яніння може бути оскаржено заінтересованою особою у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) відносно органу (посадової особи), який застосував ці заходи, або до суду.
Належить взяти до уваги те, що протокол про адміністративне правопорушення складений уповноваженою державою особою і дії посадової особи що його складала, в порядку передбаченому чинним законодавством ані ОСОБА_1 , ані його захисником не оскаржувалися, тобто останні не зверталися із скаргами на дії працівників поліції до їх безпосереднього керівництва із питанням ініціювання проведення службової перевірки щодо неправомірних дій працівників поліції під час складення ними протоколу, не зверталися із позовом до суду в порядку КАС України щодо дій працівників поліції, а також не зверталися із відповідними заявами щодо дій працівників поліції під час складення ними протоколу у порядку, передбаченому КПК України до правоохоронних органів, що вочевидь унеможливлює врахування апеляційним судом доводів апелянта щодо незаконності дій працівників поліції.
Тобто, ОСОБА_1 не скористався своїм правом на оскарження дій чи бездіяльності працівників поліції під час складення стосовно нього протоколу про адміністративне правопорушення.
Отже, враховуючи відсутність будь яких скарг сторони захисту щодо дій працівників поліції під час складення ними протоколу стосовно ОСОБА_1 , а також відсутність будь-яких рішень компетентних органів щодо незаконності дій працівників поліції, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що відомості, які зафіксовані в протоколі відповідають дійсності та заслуговують на увагу.
Крім того з відеозапису вочевидь вбачається, що працівники поліції зупинили автомобіль «Форд», за кермом якого перебував саме ОСОБА_1 , що поза розумним сумнівом свідчить про те, що саме ОСОБА_1 керував цим транспортним засобом, що свідчить про те, що ОСОБА_1 є водієм.
Крім того, з відомостей протоколу об`єктивно вбачається, що ОСОБА_1 притягається до адміністративної відповідальності за порушення вимог п. 2.5 ПДР України, а саме за те, що відмовився на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану наркотичного сп`яніння.
Проте захисник посилається на те, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад правопорушення за порушення вимог п. 2.5 ПДР України.
Однак, з відеозапису вбачається, що працівники поліції під час спілкування з ОСОБА_1 виявили у нього ознаки наркотичного сп`яніння та запропонували останньому пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння
Зокрема, з відеозапису вбачається, що під час зупинки ОСОБА_1 працівник поліції тричі повідомляв причину його зупинки, однак останній аостійно повідомляв працівнку поліції, що він нічого не розуміє, що вочевидь свідчить про існування ознаки наркоичного сп`яніння – поведінка що не відповідає обстановці.
Також з відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 погодився пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння у медичному закладі, однак під час коли працівники поліції запропонували ОСОБА_1 присісти до службового автомобіля дя того щоб доставити його до медичного закладу, останній відмовився від проходження огляду. Після цього працівник поліції повідомив ОСОБА_1 , що за відмову від проходження огляду стосовно нього уде складено протокол про адміністративне правопорушення, з чим ОСОБА_1 погодився. Після цього ОСОБА_1 відмовився очікувати поки працівники поліції складуть протокол.
Разом з тим слід зазначити, що відповідно до диспозиції ч.1 ст. 130 КУпАП, керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Тобто, аналізуючи цю статтю поза розумним сумнівом вбачається, що відповідальність передбачена не тільки за керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, а також і за відмову водія пройти огляд на стан відповідного сп`яніння.
Крім цього, відповідно до відомостей рапорту працівника поліції (арк. 6) вбачається, що 15.10.2025 року за адресою: м. Харків, вул. Гвардійців Широнінців, 50/29 виявлено автомобіль «Форд Фокус», водій якого вчинив порушення ПДР Ураїни. Транспортний засіб було зупинено за адресою: м. Харків, вул. Гвардійців Широнінців, 70. Особу водія встановлено як ОСОБА_1 . Під час спілкування з ОСОБА_1 виявлено ознаки наркотичного сп`яніння: неприродна блідість обличчя, порушення мови, виражене тремтіння пальців рук, поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку у закладі охорони здоров`я ОСОБА_1 відмовився. Водія відсторонено від керування транспортним засобом шляхом залишення транспортного засобу на місці зупинки без порушення ПДР України.
Враховуючи те, що стосовно дій працівників поліції скарг від ОСОБА_1 та його захисника не надходило, апеляційний суд дійшов висновку, що відомості, які зафіксовані в рапорті відповідають дійсності та заслуговують на увагу.
Крім того, належить врахувати те, що відповідно до відомостей довідки (арк. 4), ОСОБА_1 отримав посвідчення водія внаслідок складання ним іспиту на знання вимог ПДР України. 
Відповідно до вимог п. 1.3 ПДР України, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.
Згідно з п. 1.9 ПДР України, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Відповідно до вимог п. 2.5 ПДР України, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Отже, апеляційний суд вбачає, що ОСОБА_1 свідомо ігнорував ПДР України, що, поза розумним сумнівом, свідчить про умисний характер вчиненого правопорушення, відповідно до ст. 10 КУпАП.
 
Крім того, відповідно до п.27 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 року «про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», при розгляді справ про адміністративні правопорушення, передбачені ст. 130 КУпАП, судам слід врахувати, що стан сп`яніння встановлюють шляхом огляду правопорушника відповідно до встановленого законом порядку, якщо водій ухиляється від огляду, то відповідні його дії та ознаки сп`яніння необхідно зафіксувати в протоколі про адміністративне правопорушення, що є підставою для притягнення порушника до адміністративної відповідальності.
Аналізуючи послідовність дій працівників поліції, вбачається, що ОСОБА_1 керував автомобілем з ознаками наркотичного сп`яніння. Пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння в медичному закладі відмовився. Відповідно до чинного законодавства у працівників поліції та медичних працівників відсутня процесуальна можливість примусово відібрати зразки біологічного середовища у ОСОБА_1 .
Отже, від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння в медичному закладі, у встановленому законом порядку ОСОБА_1 відмовився, що повністю відповідає вимогам ст. 266 КУпАП та положенням вищенаведеної Постанови Пленуму Верховного Суду України.
Поряд з цим, відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права. Дотримуючись вимог вищенаведеного закону суд апеляційної інстанції бере до уваги наступну практику Європейського суду з прав людини.
В рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р., яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави. 
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.
У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.
Крім того, Європейський суд з прав людини в своєму рішенні «Ісмаїлов проти Росії» від 06 листопада 2008 року зазначив, що згідно з принципом верховенства права однією з підвалин демократичного суспільства, який закріплений в усіх статтях Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, при розгляді справи та призначенні стягнення потрібно досягти справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, щоб під час відповідного втручання був дотриманий принцип законності і воно не було свавільним, тобто стягнення повинне бути пропорційним, воно має відповідати тяжкості скоєного правопорушення, а також його наслідкам.
Отже, доказів, які спростовують правильність висновків суду першої інстанції, апелянтом не надано, не містять їх і матеріали справи. Більш того, порушень норм КУпАП під час складання протоколу та в суді першої інстанції, які потягли необхідність скасування постанови суду, апеляційним судом не встановлено.
Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення щодо порушення ОСОБА_1 п. 2.5 Правил дорожнього руху України та притягнуто за ч.1 ст.130 КУпАП до відповідальності, а тому посилання на незаконність та необґрунтованість судової постанови є безпідставними. 
З огляду на викладене, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі захисника не підлягає.
Керуючись ст. 294 КУпАП, -
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу захисника Саніна А.О. - залишити без задоволення.
Постанову судді Салтівського районного суду м. Харкова від 13 січня 2026 року щодо притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП залишити без змін.
Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя       С.К. Шабельніков