ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
28 травня 2026 року справа №200/10219/25 

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Сіваченка І.В., суддів: Блохіна А.А., Гайдара А.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 27 січня 2026 року (повне судове рішення складено 27 січня 2026 року) у справі № 200/10219/25 (суддя в І інстанції Крилова М.М.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання бездіяльність протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, 

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (далі - Управління), в якому просила:
- визнати протиправною бездіяльність відповідача про відмову зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , періоди роботи з 10.07.1981 по 24.12.1993, викладену в рішенні від 26.11.2025 №0573500009093 про відмову в призначенні пенсії на підставі ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на її заяву від 19.11.2025;
- зобов`язати Управління повторно розглянути заяву від 19.11.2025, подану ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про призначення пенсії відповідно до ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», зарахувавши до страхового стажу без сплати страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування періоди роботи з 10.07.1981 по 24.12.1993.
В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 19.11.2025 вона звернулася до Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії на пільгових умовах відповідно до ч. 3 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», проте рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області їй було відмовлено в призначенні пенсії у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу.
Вважає рішення відповідача протиправним та таким, що порушує його конституційні права на належне пенсійне забезпечення.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 27 січня 2026 року позов задоволено.
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській від 26.11.2025 № 05735000903, яким відмовлено ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком.
Зобов`язано Управління повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 19.11.2025 про призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» зарахувавши до страхового стажу період роботи з 10.07.1981 по 24.12.1993.

Не погодившись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення місцевого суду, прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції при вирішенні спору не враховано пункт 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637.
Згідно із статтею 45 Закону, пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.
Статтею 26 цього Закону визначено, що право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу 29 років.
На момент написання заяви про призначення пенсії позивач досягнув 63 роки 10 місяців 02 дні.
Таким чином, однією з умов призначення пенсії за віком є наявність страхового стажу не менше 29 років.
Страховий стаж позивача для визначення права на пенсію становить 14 років 02 місяці 21 день.
До страхового стажу не враховано періоди з 10.07.1981 по 24.12.1993, оскільки ім`я по-батькові у довідках по роботу в колгоспі від 09.01.2025 № 12.4 04/2 та № 12.4-04/3 не відповідає паспортним даним заявниці.
Якщо ім`я, по батькові та прізвище, які зазначені в документі, що підтверджує трудовий стаж, не збігаються з ім`ям, по батькові або прізвищем особи за паспортом або свідоцтвом про народження, факт приналежності цього документа даній особі може бути встановлено у судовому порядку, відповідно до п. 26 визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутністю трудової книжки або відповідних записів в ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993р. № 637.

Апеляційний розгляд здійснено в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, залишити без задоволення, з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено наступне.
Позивач – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянка України що підтверджується паспортом серії НОМЕР_1 .
19.11.2025 ОСОБА_1 звернулась до органів Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України від 09.07.2003 №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Рішенням відповідача від 26.11.2025 № 057350009093 відмовлено ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу.
Страховий стаж особи становить 14 років 02 місяці 21 день.
До страхового стажу не зараховано періоди з 10.07.1981 по 24.12.1993, оскільки ім`я по-батькові у довідках про роботу в колгоспі від 09.01.2025 № 12.4-04/2 та № 12.04/3 не відповідає паспортним даним.
Не погодившись з рішенням відповідача про відмову в призначенні пенсії позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.
Надаючи правову оцінку вказаним обставинам, суд зазначає наступне.
Згідно із статтею 46 Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх в разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Призначення, виплата та перерахунок призначеної пенсії регулюється Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-IV (далі - Закон № 1058).
Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-IV розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.
Статтею 8 Закону № 1058 закріплено право громадян на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.
Згідно з частиною 1 статті 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Частиною 2 статті 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" визначено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Згідно із частиною 3 статті 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.
Відповідно до ст. 62 Закону № 1788-XII та ч. 1 ст. 48 Кодексу Законів про працю України основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Згідно Порядку № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами (п.1 Порядку).
Відповідно до п.3 Порядку № 637 встановлено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Системний аналіз наведених норм права свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Лише за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 20 лютого 2020 року у справі №415/4914/16-а, від 21 травня 2020 року у справі №550/927/17, від 16 червня 2020 року у справі №682/967/17 та від 19 червня 2020 року у справі №359/2076/17, від 18 листопада 2022 року у справі № 560/3734/22.
Щодо доводів відповідача, що до страхового стажу не враховано період роботи з 10.07.1981 по 24.12.1993, оскільки ім`я по-батькові у довідках про роботу в колгоспі від 09.01.2025 № 12.4-04/2 та № 12.04/3 не відповідає паспортним даним, суд зазначає наступне.
Судом досліджено трудову книжку позивача серії НОМЕР_2 від 20.03.1985, та встановлено, що протягом спірного періоду з 10.07.1981 по 30.04.2000 позивач безперервно працювала в колгоспі ім. Куйбишева Добропільського району Донецької області УРСР.
В трудовій книжці містяться посилання на відповідні накази (зокрема, про прийняття на роботу та про звільнення); зазначено відповідальну особу, яка заповнювала трудову книжку, міститься її підпис та печатка підприємства.
Щодо довідок від 09.01.2025 № 12.4-04/2 та № 12.04-04/3, то вони видані Шахівською сільською військовою адміністрацією Покровського району Донецької області та підтверджують кількість людино-днів та заробітної плати позивача за період роботи 1981 по 2000 в колгоспі ім Куйбишева та навяні записис про реорганізацію колгоспа.
Довідка містить посилання на ті ж самі накази, що відображені в трудовій книжці позивача, а також посилання на архівні документи, на підставі яких вона видана (зокрема, відповідні форми, особову справу, особову картку).
Зазначене в довідці по-батькові позивача написано російською мовою « ОСОБА_2 » з приміткою «так в документі», оскільки станом на початок спірного періоду (10.07.1981) всі документи складалися російською мовою. Це по-батькові також відповідає по-батькові « ОСОБА_2 », яке відображено в трудовій книжці позивача також російською, при цьому, у трудовій книжці міститься запис про зміну по-батькові на « ОСОБА_3 » на підставі паспорту НОМЕР_1 , виданого 01.01.1998 Добропільським МРВ УМВС України в Донецькій області.
Отже, органом Пенсійного фонду України неправомірно не зараховано до страхового стажу позивача спірний період її роботи із зазначених відповідачем підстав.
Згідно із частинами 1 та 2 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.
Враховуючи те, що саме рішення відповідача від 26.11.2025 № 05735000903 позивачу було відмовлено в призначенні пенсії та не зараховано спірного періоду роботи до страхового стажу, враховуючи приписи ч. 2 статті 9 КАС України, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що належним способом захисту прав позивача буде задоволення позовних вимог шляхом:
визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській від 26.11.2025 № 05735000903 яким відмовлено ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком;
зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 19.11.2025 про призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» зарахувавши до страхового стажу період роботи з 10.07.1981 по 24.12.1993.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків місцевого суду.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статями 291, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області – залишити без задоволення.
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 27 січня 2026 року у справі № 200/10219/25 – залишити без змін.
Повне судове рішення – 28 травня 2026 року.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Колегія суддів І. В. Сіваченко

А. А. Блохін

А. В. Гайдар