Р І Ш Е Н Н Я 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2026 року 	справа № 580/3417/26 	
	м. Черкаси 	
Черкаський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Гаврилюка В.О.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства у справах ветеранів України про визнання протиправним та скасування наказу і зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

ОСОБА_1 (далі – ОСОБА_1 , позивач) подав позов до Міністерства у справах ветеранів України (далі – відповідач), в якому просить:
- визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства у справах ветеранів України № 115 від 06.02.2026 про відмову ОСОБА_1 в призначенні одноразової грошової допомоги як особі з інвалідністю внаслідок війни ІІІ групи, що настала внаслідок захворювання пов`язаного із захистом Батьківщини, відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»;
- зобов`язати Міністерство у справах ветеранів України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги як особі з інвалідністю внаслідок війни ІІІ групи, що настала внаслідок захворювання пов`язаного із захистом Батьківщини, відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», з урахуванням висновків суду.
В обґрунтування позовних вимог представниця позивача зазначила, що аналіз абзац ч. 4 ст. 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» дозволяє дійти висновку, що виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із зміною причини інвалідності може бути проведена лише у випадку, якщо така зміна відбулась протягом двох років з дня встановлення інвалідності вперше, у інших випадках виплата допомоги не відбувається. Проте такий підхід підлягає застосуванню у тому випадку, якщо на момент виникнення спірних правовідносин абз. 2 ч. 4 ст. 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» вже діяв, тобто після 2009 року. Натомість, як вбачається з посвідчення ОСОБА_1 , вперше інвалідність йому було встановлено 20 листопада 2009 року, а саме у момент, коли ч. 4 ст. 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» ще не було доповнено абзацом 2.
Крім того, представниця позивача вказала, що у 2009 році ОСОБА_1 було виплачено одноразову грошову допомогу (у позивача відсутні документи щодо розміру виплат), у зв`язку із встановленням ІІІ групи інвалідності. Зазначена допомога була виплачена відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Натомість, право на отримання одноразової грошової допомоги відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» виникло у позивача у 2025 році.
Також представниця вказала, що встановлення позивачу III групи інвалідності 20.11.2009 та III групи інвалідності 30.10.2025, відбулися з різних підстав, що дає йому право на отримання відповідної одноразової грошової допомоги. Інвалідність ІІІ групи ОСОБА_1 в 2009 році та 2025 році набуто за двома різними фактами, за двома різними подіями, двома різними підставами та призвело до двох різних наслідків.
Наказ відповідача про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги як особі з інвалідністю внаслідок війни ІІІ групи, що настала внаслідок захворювання пов`язаного із захистом Батьківщини, відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» позивач вважає протиправним, а тому звернувся в суд з цим позовом.
Ухвалою від 09 квітня 2026 року суддя Черкаського окружного адміністративного суду прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у адміністративній справі, вирішив розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
04.05.2026 до суду надійшов письмовий відзив на адміністративний позов, у якому представник відповідача просив у задоволенні позову відмовити повністю, зазначивши при цьому, що позивачу відмовлено в призначенні одноразової грошової допомоги, передбаченої Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», у зв`язку з отриманням інформації стосовно призначення йому такої допомоги відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Крім того зазначив, що суд не вправі перевіряти дотримання позивачем всіх умов для отримання одноразової грошової допомоги згідно Закону № 3551-ХІІ, це належить до компетенції Мінветеранів, а відтак суд не вправі зобов`язувати відповідача призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у зв`язку із встановленням ІІІ групи інвалідності внаслідок захворювання пов`язаного із захистом Батьківщини, відповідно до Закону № 3551-ХІІ. Зазначив також, що позивач звернувся до Мінветеранів з проханням призначити грошову допомогу відповідно до іншого закону, що суперечить частині сьомій статті 13 Закону № 3551-ХІІ, якою передбачено, що особі виплачується одноразова грошова допомога саме у зв`язку з встановленням інвалідності, а не зміною її групи чи причини (носить одноразовий характер). позивачу інвалідність ІІІ групи була встановлена з 20.11.2009 , у зв`язку з чим він одноразову грошову допомогу на підставі Закону № 2011-XII вже отримав. У 2025 році Позивачу інвалідність вже не встановлювалася (оскільки вона в нього вже була). Ні Законом № 3551-ХІІ, ні Законом № 2011-XII не передбачено призначення грошової допомоги за кожну отриману травму (поранення, контузію, каліцтво) або захворювання, яке призвело до інвалідності. Законом № 3551-ХІІ передбачено, що грошова допомога одноразова, тобто виплачується один раз лише у зв`язку із встановленням інвалідності, а не зміною групи чи причини такої інвалідності, і тому правових підстав для виплати другої одноразової допомоги позивачу немає.
Розгляд справи по суті відповідно до частини 3 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України розпочато через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі.
Розглянувши матеріали адміністративної справи, повно, всебічно, об`єктивно дослідивши надані у справі докази, надавши їм юридичну оцінку, суд зазначає таке.
Суд встановив, що відповідно до посвідчення НОМЕР_1 від 20 листопада 2009 року ОСОБА_1 є особою з інвалідністю III групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни – інвалідів війни. 
У період з 25 лютого 2022 року до 04.01.2026 позивач проходив військову службу. 
Відповідно до протоколу засідання штатної ВЛК від 10.09.2025 № 2025-0910-1540-3861-0 затверджено постанову Гарнізонної ВЛК № 1 «Національний військово-медичний клінічний центр «Головний військовий клінічний госпіталь», оформлену свідоцтвом про хворобу від 09.09.2025 № 2025-009-0927-3249-7. 
Відповідно до витягу з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи, що надсилається до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів Служби безпеки України, відповідних підрозділів розвідувальних органів від 30 жовтня 2025 року № 68/25/2081/ВТ ОСОБА_1 встановлено III групу інвалідності строком на 1 рік. Причина та відсоток втрати професійної працездатності: 45% втрати працездатності (захворювання пов`язане із захистом Батьківщини) та 25% втрати працездатності (захворювання пов`язане із проходженням військової служби). 
Відповідно до посвідчення серії НОМЕР_2 від 12 листопада 2025 року ОСОБА_1 є особою з інвалідністю III групи строком на 1 рік. 
Позивач звернувся до Міністерства у справах ветеранів України із заявою від 20.11.2025 щодо призначення одноразової грошової допомоги, як особі з інвалідністю ІІІ групи внаслідок війни відповідно до Порядку призначення та виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) або інвалідності деяких категорій осіб відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.04.2016 № 336.
Листом від 22.12.2025 № 28539/3/3.2-25 Міністерство у справах ветеранів України звернулося до уповноважених виплачувати одноразову грошову допомогу органів з клопотанням надати інформацію щодо отримання позивачем одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності відповідно до інших законів України. 
Адміністрація Державної прикордонної служби України листом від 28.12.2025 № 03.3/103460-25 повідомила, що комісією Адміністрації Державної прикордонної служби України було прийняте рішення від 24.11.2009 № 342 щодо виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 у зв`язку із встановленням ІІІ групи інвалідності, пов`язаної із захистом Батьківщини. 
Відповідно до витягу із протоколу засідання Комісії від 16.01.2026 № 2 Комісія рекомендувала відмовити ОСОБА_1 в призначенні одноразової грошової допомоги відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» у зв`язку з отриманням інформації стосовно призначення такої допомоги відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (лист Адміністрації Державної прикордонної служби України від 28.12.2025 № № 03.3/103460-25). 
Міністерство у справах ветеранів України прийняло наказ від 06.02.2026 № 115, яким відмовило ОСОБА_1 в призначенні одноразової грошової допомоги, передбаченої Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», у зв`язку з отриманням інформації стосовно призначення йому такої допомоги відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (лист Адміністрації Державної прикордонної служби України від 28.12.2025 № № 03.3/103460-25).
Наказ відповідача щодо відмови в призначенні одноразової грошової допомоги позивач вважає протиправним, а тому звернувся в суд з цим позовом.
Під час вирішення спору по суті суд зазначає, що правовий статус ветеранів війни, забезпечує створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяє формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них визначає Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 № 3551-XII (далі – Закон № 3551-XII).
Згідно з частиною сьомою статті 13 Закону № 3551-XII особам, зазначеним у пунктах 11-16 частини другої статті 7 цього Закону, за рахунок коштів державного бюджету призначається і виплачується одноразова грошова допомога у зв`язку з встановленням інвалідності у розмірі, визначеному підпунктом «б» пункту 1 статті 16-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Якщо особа у зв`язку з встановленням інвалідності одночасно має право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цією частиною, та одноразової грошової допомоги відповідно до інших законів України, виплата грошових сум здійснюється за однією з підстав за вибором такої особи. Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до пункту 11 частини другої статті 7 Закону № 3551-XII до осіб з інвалідністю внаслідок війни належать також особи з інвалідністю з числа військовослужбовців (резервістів, військовозобов`язаних, добровольців Сил територіальної оборони) Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, розвідувальних органів України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, військовослужбовців військових прокуратур, осіб рядового та начальницького складу підрозділів оперативного забезпечення зон проведення антитерористичної операції центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, державну політику у сфері державної митної справи, поліцейських, осіб рядового, начальницького складу, військовослужбовців Міністерства внутрішніх справ України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Державної служби України з надзвичайних ситуацій, Державної пенітенціарної служби України, осіб рядового і начальницького складу Державного бюро розслідувань, осіб начальницького складу Національного антикорупційного бюро України, осіб, які входили до складу добровольчого формування територіальної громади, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України та стали особами з інвалідністю внаслідок травми (поранення, контузії, каліцтва) або захворювання, одержаних під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, під час безпосередньої участі у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, під час безпосередньої участі у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, а також працівників підприємств, установ, організацій, які залучалися до забезпечення проведення антитерористичної операції, до забезпечення здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, до участі у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресію Російської Федерації проти України і стали особами з інвалідністю внаслідок травми (поранення, контузії, каліцтва) або захворювання, одержаних під час забезпечення проведення антитерористичної операції безпосередньо в районах та у період її проведення, під час забезпечення здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпечення здійснення заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів.
Механізм призначення та виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) або інвалідності внаслідок травми (поранення, контузії, каліцтва) або захворювання, одержаних під час участі в антитерористичній операції, здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресію Російської Федерації проти України, деяких категорій осіб (далі - одноразова грошова допомога) відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» визначає Порядок призначення та виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) або інвалідності деяких категорій осіб відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 29 квітня 2016 р. № 336 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2024 р. № 1090) (далі – Порядок № 336).
У пункті 3 Порядку № 336 зазначені особи, які є одержувачами одноразової грошової допомоги.
Згідно з пунктом 5 Порядку № 336 у разі коли одержувачі одноразової грошової допомоги одночасно мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», та одноразової грошової допомоги відповідно до інших законів, виплата грошових сум здійснюється за однією з підстав за їх вибором.
Тобто, законодавством передбачено для одержувача одноразової грошової допомоги право вибору підстави її виплати у разі коли одержувачі одноразової грошової допомоги одночасно мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої Законом № 3551-ХІІ, та одноразової грошової допомоги відповідно до інших законів.
Згідно з пунктом 17 Порядку № 336 Мінветеранів розглядає подані документи, запитує інформацію в органах, уповноважених виплачувати одноразову грошову допомогу відповідно до інших законів, крім Закону, стосовно виплати або невиплати такої допомоги одержувачам, щодо яких здійснено запит, а також у разі потреби уточнює інформацію про одержувачів, стосовно яких подані документи, заслуховує пояснення одержувачів, свідків, представників державних органів і в місячний строк із дня надходження документів (уточненої інформації) приймає рішення про призначення одноразової грошової допомоги або про відмову в її призначенні з обґрунтуванням причини.
Відповідно до підпункту 2 пункту 24 Порядку № 336 призначення та виплата одноразової грошової допомоги не здійснюється у разі отримання від органів, уповноважених виплачувати одноразову грошову допомогу відповідно до інших законів, крім Закону, інформації стосовно призначення такої допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності або у зв`язку із загибеллю (смертю) особи, члени сім`ї якої звернулися за призначенням одноразової грошової допомоги.
Під час вирішення спору суд врахував висновки Верховного Суду, викладені, зокрема, у постановах від 18 липня 2024 року у справі № 380/16981/21, від 12 квітня 2023 року у справі № 440/2563/22 відповідно до яких норми Порядку № 336 у своїй сукупності вказують на те, що одноразова грошова допомога згідно з частиною сьомою статті 13 Закону № 3551-ХІІ може бути призначена лише у тому випадку, якщо особа не реалізувала свого права на одноразову грошову допомогу відповідно до інших законів.
Суд встановив, що комісією Адміністрації Державної прикордонної служби України було прийняте рішення від 24.11.2009 № 342 щодо виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 у зв`язку із встановленням ІІІ групи інвалідності, пов`язаної із захистом Батьківщини, що підтверджується листом Адміністрації Державної прикордонної служби України від 28.12.2025 № № 03.3/103460-25 та позивачем у позові. 
Ураховуючи приписи частини сьомої статті 13 Закону № 3551-ХІІ, підпункту 2 пункту 24 Порядку № 336, суд доходить висновку, що Мінветеранів діяло обґрунтовано, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, у зв`язку із чим відсутні підстави для задоволення позову.
Представниця позивача вважає, що відповідно до положень ст. 58 Конституції України на позивача не розповсюджується дія Закону № 1774-VIII. Суд зазначає, що у спірних правовідносинах відсутні обставини зворотного застосування положень Закону № 1774-VIII в часі. Суд врахував, що ст. 58 Конституції України регулює принципи застосування Закону, який встановлює відповідальність особи. Натомість у спірних правовідносинах, на переконання суду, Закон не встановлює відповідальність позивача, а визначає умови для реалізації права на ОГД.
Суд відхиляє покликання представниці позивача про те, що статус ветерана війни - особи з інвалідністю внаслідок війни ОСОБА_1 отримав лише у 2025 році, оскільки наявне у матеріалах справи посвідчення НОМЕР_1 від 20 листопада 2009 року підтверджує, що позивач є особою з інвалідністю III групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни – інвалідів війни.
Щодо покликань представниці позивача про зміну причин інвалідності у 2025 році у порівнянні із 2009 роком, суд зазначає, що інвалідність позивача, як у 2009 році так і у 2025 році виникла внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини. Отже, у спірних правовідносинах, група інвалідності позивача не змінилась, у зв`язку із чим відсутні визначені ч. 7 ст. 13 Закону № 3551-ХІІ умови для призначення ОГД. Варто зазначити, що Закон № 3551-ХІІ та Закон № 2011-XII не передбачають призначення грошової допомоги за кожну окрему отриману травму або захворювання, яке призвело до інвалідності.
З урахуванням вказаного та зважаючи на відсутність правових підстав для призначення ОГД, суд зазначає про необґрунтованість позову.
Суд також враховує інші аргументи сторін, зазначені у заявах по суті справи, однак зауважує, що встановлені судом обставини є самостійними та достатніми підставами для ухвалення рішення по суті спору.
Відповідно до частин 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суд при вирішенні спору враховує приписи статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до якої у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що у задоволенні адміністративного позову належить відмовити.
Під час вирішення питання про розподіл судових витрат, суд враховує таке.
Згідно із статтею 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.
Відповідно до частини 5 статті 139 вказаного Кодексу, у разі відмови у задоволенні вимог позивача, звільненого від сплати судових витрат, або залишення позовної заяви без розгляду чи закриття провадження у справі, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Зважаючи на те, що позовні вимоги позивача, звільненого від сплати судових витрат не підлягають задоволенню, а відповідач не надав доказів понесення судових витрат, то підстави для їх розподілу відсутні.
Враховуючи викладене, керуючись статтями 9, 14, 73-77, 139, 242 – 246, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.
Розподіл судових витрат не здійснювати.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду у строк, встановлений статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.
Учасники справи:
1) позивач – ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 );
2) відповідач – Міністерство у справах ветеранів України (01001, м. Київ, вул. Хрещатик, 34, код ЄДРПОУ 42657144).
Рішення складене у повному обсязі та підписане 08.06.2026.

Суддя 	Василь ГАВРИЛЮК