ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 752/24545/25 Суддя першої інстанції: Хоменко В.С.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2026 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі судді-доповідача Воловика С.В., суддів Кравченка Є.Д., Осіпової О.О., розглянувши в письмовому провадженні в приміщенні суду в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 09.03.2026 у справі № 752/24545/25 за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про визнання протиправною та скасування постанови,
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 (далі - апелянт, позивач, ОСОБА_2 ) звернувся з позовною заявою до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України (далі - відповідач, Департамент ПП), у якій, з урахуванням уточнень, просив суд визнати протиправною та скасувати постанову серія ЕНА № 5731198 від 16.09.2025.
Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 09.03.2026 в задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 відмовлено з тих підстав, що докази порушення процедури винесення постанови про накладання адміністративного стягнення відсутні, а встановлені фактичні обставини, підтверджені належними та достатніми доказами, свідчать про вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 126 КУпАП.
Не погоджуючись з указаним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, у якій вказує на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, у зв`язку з чим, просить апеляційний суд скасувати рішення Голосіївського районного суду м. Києва та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, визнати протиправною та скасувати постанову серія ЕНА № 5731198 від 16.09.2025.
Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, позивач зазначає про ненадання судом першої інстанції належної оцінки факту відсутності підстав для зупинки транспортного засобу, передбачених статтею 35 Закону України «Про Національну поліцію», а також факту безпідставної відмови у перенесенні розгляду справи про адміністративне правопорушення з метою залучення адвоката.
Стверджуючи про відсутність визначених підстав для зупинки транспортного засобу, ОСОБА_1 зауважив на тому, що будь-яких об`єктивних ознак порушення Правил дорожнього руху або наявності технічної несправності транспортного засобу відповідачем не зафіксовано, а відсутність накладної смуги на переднє ліве крило, не є порушенням Правил дорожнього руху та не відноситься до переліку підстав, встановлених статтею 35 Закону України «Про Національну поліцію».
Крім того, позивач звернув увагу на те, що подія відбувалась у темну пору доби, у зв`язку з чим поліцейські не мали об`єктивної можливості виявити відсутність дрібних зовнішніх елементів кузова. Тобто, ці обставини не могли передувати прийняттю рішення про зупинку транспортного засобу та, як наслідок, не могли бути підставою для його зупинки. 
Також, апелянт зауважив на тому, що, по-перше, з огляду на приписи пункту 11 Порядку здійснення заходів під час запровадження комендантської години та встановлення спеціального режиму світломаскування в окремих місцевостях де введено воєнний стан, працівники патрульної поліції у складі двох поліцейських, які зупинили транспортний засіб, не є «патрулем», у зв`язку з чим, не мали повноважень перевіряти документи; а по-друге, у відзиві відповідач зазначає про те, що транспортний засіб було зупинено 16.09.2025 о 00 год 40 хв в той час, коли у оскаржуваній постанові час зупинки вказано 16.09.2025 о 00 год 59 хв, що не дозволяє достовірно встановити момент зупинки транспортного засобу, ставить під сумнів послідовність та реальність описаних відповідачем подій, свідчить про неналежне оформлення матеріалів справи й можливе їх складання вже після фактичних подій та виключає можливість вважати доведеним факт вчинення адміністративного правопорушення у конкретний час та за конкретних обставин, що є обов`язковим елементом складу адміністративного правопорушення. 
Ухвалою апеляційного суду від 24.03.2026, відкрито апеляційне провадження, встановлено строк для подання відзиву, витребувано справу із Голосіївського районного суду м. Києва. 
Не погоджуючись з апеляційною скаргою, у відзиві Департамент патрульної поліції зазначив, що зі змісту наданих суду записів нагрудного відеореєстратора поліцейського убачається, що на неодноразові вимоги надати посвідчення водія та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, ОСОБА_1 відповідних документів надано не було, що свідчить про наявність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 126 КУпАП. 
Також, відповідач наголосив на тому, що обов`язок водія пред`явити документи, передбачені пунктом 2.1 ПДР, є безумовним та не може залежати від можливої незгоди водія із такою зупинкою, а також на тому, що наявність у апелянта широкого набору прав, встановлених законодавством, не є підставою для невиконання обов`язків водія транспортного засобу встановлених Правилами дорожнього руху. 
Ухвалою апеляційного суду від 16.04.2026, закінчено підготовку справи до апеляційного розгляду, розгляд справи вирішено проводити в порядку письмового провадження. 
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини та об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів встановила наступне.
Інспектором 1 взводу 6 роти 4 батальйону полку 1 Управління патрульної поліції в місті Києві лейтенантом поліції Красько Є.О. 16.09.2025 винесена постанова серія ЕНА № 5731198 про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення.
За змістом вказаної постанови, 16.09.2025 о 00 год 59 хв у місті Києві, вулицею Петропавлівська, 2, ОСОБА_1 керував транспортним засобом Volkswagen Tiguan, д.н.з. НОМЕР_1 , та під час зупинки не пред`явив посвідчення водія відповідної категорії на право керування даним транспортним засобом, реєстраційний документ на транспортний засіб, а також поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, чим порушив підпункт «а» пункту 2.4. ПДР.
У зв`язку з цим, на підставі частини першої статті 126 КУпАП, поліцейським Красько Є.О. прийнято рішення про застосування до позивача штрафу в сумі 425, 00 грн.
Перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального права і дотримання норм процесуального права, повноту встановлення фактичних обставин справи та їх правову оцінку в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає, що на виконання частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у справах про оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;
2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;
3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);
4) безсторонньо (неупереджено);
5) добросовісно;
6) розсудливо;
7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;
8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);
9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;
10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно зі статтею 14 Закону України «Про дорожній рух» № 3353-XII від 30.06.1993 (далі - Закон № 3353-XII) учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, а також виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.
Статтею 16 Закону № 3353-XII встановлено, що водій зобов`язаний мати при собі та на вимогу поліцейського пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
Відповідно до пункту 11 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.
Порядок дорожнього руху на території України відповідно до Закону № 3353-XII встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 (далі - Правила, ПДР).
За змістом пункту 1.3 Правил, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством (пункт 1.9).
Відповідно до пункту 2.1 Правил, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, реєстраційний документ на транспортний засіб, чинний страховий поліс (договір) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (на електронному або паперовому носії), відомості про який підтверджуються інформацією, що міститься в Єдиній централізованій базі даних щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, або страховий сертифікат "Зелена картка" (на електронному або паперовому носії), виданий іноземним страховиком відповідно до правил міжнародної системи автомобільного страхування "Зелена картка".
Пунктом 2.4 Правил передбачено, що на вимогу працівника поліції водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені у пункті 2.1 Правил.
Частиною першою статті 126 КУпАП встановлено, що керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, реєстраційному документі на транспортний засіб, а також полісі (договорі) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), або не пред`явила електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса, а також інших документів, передбачених законодавством, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Отже, на виконання вказаних норм, на вимогу поліцейського, водій транспортного засобу зобов`язаний пред`являти для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційний документ на транспортний засіб, а також страховий документ на транспортний засіб. 
Згідно зі статтею 251 КУпАП, доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, а також показаннями технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису.
Докази мають бути належними та допустимими. Допустимими є ті докази, які зібрані відповідно до закону, а належними - якщо вони містять інформацію щодо предмета доказування.
Частиною першою статті 40 Закону України «Про Національну поліцію» № 580-VIII від 02.07.2015 (далі - Закон № 580-VIII) передбачено, що поліція для виконання покладених на неї завдань та здійснення повноважень, визначених законом, може застосовувати технічні прилади, технічні засоби та спеціалізоване програмне забезпечення, зокрема фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні прилади та технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень.
Зазначена норма вказує на те, що саме на суб`єкта владних повноважень покладається обов`язок по доведенню правомірності своїх дій/рішень. При цьому суб`єкт владних повноважень при винесенні постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності має чітко дотриматися вимог КУпАП.
Як убачається з матеріалів справи та не спростовується апеляційною скаргою, після зупинки транспортного засобу та повідомлення про причину такої зупинки, ОСОБА_1 на вимогу поліцейського не пред`явив ні посвідчення водія відповідної категорії, ні реєстраційний документ на транспортний засіб, ні поліс (договір) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
Так, записом нагрудного відеореєстратора поліцейського підтверджено, що після зупинки транспортного засобу, позивачу, зокрема, було повідомлено про причину зупинки - пошкоджений транспортний засіб, а саме: переднє ліве крило автомобіля, у зв`язку з чим, запропоновано надати для перевірки документи, обов`язкова наявність яких передбачена пунктом 2.1 ПДР. Втім, вимога поліцейського надати для перевірки документи, була проігнорована, документи не надані. 
За таких обставин, приймаючи до уваги те що факт не надання поліцейським для перевірки документів, передбачених пунктом 2.1 ПДР, позивачем не заперечується, колегія суддів робить висновок про належне підтвердження наявності у діях ОСОБА_1 події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 126 КУпАП, про правомірність притягнення його до адміністративної відповідальності за порушення пункту 2.1 Правил дорожнього руху та, як наслідок, про відповідність оскаржуваної постанови критеріям, встановленим частиною другою статті 2 КАС України.
При цьому, доводи апелянта про відсутність у поліцейського права зупиняти транспортний засіб, що, своєю чергою, зумовлює протиправність оскаржуваної постанови, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки відповідно до пунктів 2, 3 частини першої статті 35 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі якщо є очевидні ознаки, що свідчать про технічну несправність транспортного засобу або якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, а змістом наданого запису нагрудного відеореєстратора поліцейського підтверджено відсутність накладної смуги, яка кріпиться на бічну частину лівого крила, що може свідчити про технічну несправність чи ушкодження внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. 
Колегія суддів наголошує на тому, що право органів Національної поліції перевіряти наявність посвідчення водія, реєстраційного документу на транспортний засіб та полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, кореспондується із обов`язком водія мати при собі та на вимогу працівника поліції пред`явити такі документи. Тобто, виконання водієм вимоги поліцейського щодо пред`явлення документів є самостійним обов`язком водія, який не залежить від правомірності чи неправомірності інших дій поліцейського.
Не заслуговують уваги, і посилання позивача на те, що не притягнення до адміністративної відповідальності за порушення, яке визначено як підстава зупинки транспортного засобу, свідчить про неправомірність зупинки та, як наслідок, про протиправність оскаржуваної постанови, оскільки відсутність окремого процесуального рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху (зокрема, постанови про накладення адміністративного стягнення) сама по собі не може розглядатися як безумовне підтвердження відсутності правової підстави для зупинки транспортного засобу.
Такий підхід ґрунтується на тому, що правова природа зупинки транспортного засобу є превентивною адміністративною дією, спрямованою на припинення можливого правопорушення або перевірку дотримання вимог законодавства, і не тотожна стадії притягнення до адміністративної відповідальності. Відповідно, підстава для зупинки формується на рівні обґрунтованої підозри (reasonable suspicion) про наявність порушення, і не потребує попереднього або обов`язкового документального оформлення такого порушення у вигляді процесуального акта.
З огляду на завдання та основні засади адміністративного судочинства, ключовим є не формальний факт існування постанови про адміністративне правопорушення, а наявність належних і допустимих доказів, які підтверджують обставини, що об`єктивно могли бути сприйняті поліцейським як порушення ПДР. 
Тобто, у разі, якщо в матеріалах справи наявні докази, які підтверджують факт або ознаки порушення правил дорожнього руху, технічної несправності транспортного засобу, його причетності до дорожньо-транспортної пригоди тощо, відсутність окремого процесуального рішення про притягнення до відповідальності за це не нівелює правомірність зупинки транспортного засобу. Інше тлумачення призвело б до необґрунтованого ототожнення фактичної підстави адміністративного реагування з його процесуальним оформленням, що суперечить як функціональному призначенню превентивних поліцейських заходів, так і принципу ефективності правозастосування.
Більше того, вимога обов`язкової наявності окремої постанови як передумови правомірності зупинки фактично означала б ретроспективну оцінку дій поліцейського виключно через призму кінцевого процесуального результату (притягнення чи не притягнення до відповідальності), що не відповідає усталеному підходу, за яким правомірність адміністративного заходу оцінюється ex ante, виходячи з обставин, відомих суб`єкту владних повноважень на момент його вчинення.
Таким чином, вирішальним критерієм є не наявність чи відсутність окремого процесуального акта, а об`єктивна підтверджуваність підстави для зупинки належними доказами, які відповідають вимогам допустимості, достовірності та достатності.
Крім того, на переконання колегії суддів, не можуть слугувати підставою для скасування оскаржуваної постанови і посилання апелянта на порушення його права на отримання правової допомоги під час розгляду справи про адміністративне правопорушення внаслідок безпідставної відмови поліцейського Краська Є.О. у перенесенні розгляду справи з метою залучення адвоката, позаяк записами нагрудних відеореєстраторів підтверджено, що клопотання про залучення адвоката було задоволено, проте, позивачем дієві заходи щодо фактичного отримання правової допомоги під час розгляду справи поліцейським, не вживались.
Колегія суддів зауважує на тому, що під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, поліцейський зобов`язаний надати можливість викликати адвоката, якщо водій заявить таке клопотання, а ігнорування цього права є підставою для скасування постанови. Разом з цим, пасивна поведінка самого водія щодо отримання правової допомоги під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, за умови надання реальної можливості її отримати, не може свідчити про порушення процедури прийняття постанови про накладення стягнення та, як наслідок, не може бути підставою для її скасування.
Також, на переконання колегії суддів, не можуть слугувати підставою для скасування оскаржуваної постанови і посилання апелянта на приписи пункту 11 Порядку здійснення заходів під час запровадження комендантської години та встановлення спеціального режиму світломаскування в окремих місцевостях де введено воєнний стан, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 573 від 08.07.2020, позаяк поліцейські не здійснювали контроль за дотриманням комендантської години та спеціального режиму світломаскування, а також посилання на відсутність можливості достовірно встановити момент зупинки транспортного засобу та неналежне оформлення матеріалів, оскільки зміст наданих відповідачем відеозаписів дозволяє чітко встановити час і місце як початку спілкування поліцейського з позивачем, так і інших подій, які відбувались після зупинки транспортного засобу і до моменту винесення оскаржуваної постанови. 
Отже, за наведених обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про дотримання поліцейськими процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення, правомірність накладення на ОСОБА_1 стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 126 КУпАП та про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про визнання протиправною та скасування постанови серія ЕНА № 5731198 від 16.09.2025.
Частиною третьою статті 242 КАС України, встановлено, що обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Згідно зі статтею 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, всебічно і повно дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку, правильно застосував норми матеріального права та дотримався норм процесуального права при ухваленні оскаржуваного рішення, що свідчить про необґрунтованість апеляційної скарги та відсутність підстав для її задоволення.
Керуючись статтями 286, 308, 311, 315, 316, 321, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд 
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 09.03.2026 у справі № 752/24545/25 за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про визнання протиправною та скасування постанови - залишити без задоволення.
Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 09.03.2026 у справі № 752/24545/25 - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач С.В. Воловик

Судді Є.Д. Кравченко

О.О. Осіпова