Постанова
Іменем України

22 червня 2026 року
м. Київ
справа № 947/21999/24
провадження № 61-7521св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Мартєва С. Ю. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Фаловської І. М.
розглянув на стадії попереднього розгляду в порядку письмового провадження справу за позовом Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Південний» до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів
за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Південний» на рішення Київського районного суду міста Одеси від 10 грудня 2024 року, постановлене суддею Гниличенко М. В., та постанову Одеського апеляційного суду від 06 травня 2025 року, ухвалену колегією суддів у складі Комлевої О. С., Драгомерецького М. М., Сегеди С. М.
ІСТОРІЯ СПРАВИ
Короткий зміст позовних вимог
1. У липні 2024 року Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк «Південний» (далі - ПАТ АБ «Південний») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , у якому просило стягнути з останнього 803 771,15 грн боргу за кредитним договором від 03 вересня 2021 року № АF 2021-04736 за період з 03 вересня 2021 року по 08 липня 2024 року. 
2. Позов мотивувало тим, що 03 вересня 2021 року уклало з ОСОБА_1 кредитний договір № АF 2021-04736 про відкриття ліміту кредитної лінії за поточним рахунком з використанням спеціальних платіжних засобів, за умовами якого зобов`язалося надати позичальнику кредит шляхом відкриття відновлювальної кредитної лінії за поточним рахунком з використанням спеціальних платіжних засобів з лімітом кредиту в 500 000,00 грн, а відповідач зобов`язався повернути кредит не пізніше 31 серпня 2023 року та сплатити відсотки за користування кредитом.
3. Зазначило, що виконало взяті на себе зобов`язання щодо надання грошових коштів в обумовленій сумі, що підтверджується банківськими виписками за рахунками позичальника. Однак, відповідач не виконав умов кредитного договору та не погасив заборгованості.
4. Ствердило, що внаслідок невиконання кредитних зобов`язань у відповідача за основним рахунком НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) станом на 08 липня 2024 року утворилася заборгованість в розмірі 803 771,15 грн.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
5. Суди встановили, що 03 вересня 2021 року ПАТ АБ «Південний» та ОСОБА_1 уклали кредитний договір № АF 2021-04736 про відкриття ліміту кредитної лінії за поточним рахунком з використанням спеціальних платіжних засобів, за умовами якого банк зобов`язався надати позичальнику кредит шляхом відкриття відновлювальної кредитної лінії за поточним рахунком з використанням спеціальних платіжних засобів з лімітом кредиту в 500 000,00 грн, а позичальник зобов`язався повернути кредит не пізніше 31 серпня 2023 року та сплатити 20 % річних (орієнтовна реальна річна відсоткова ставка 86,62 %) за користування кредитом.
Також установили цілі, на які надається кредит: для розрахунків з використанням платіжної картки шляхом списання коштів з поточного рахунку позичальника в межах встановленого ліміту кредитної лінії.
6. За змістом паспорта споживчого кредиту «Дозволь собі більше» споживачу до укладення договору про споживчий кредит надана інформація, зокрема, про основні умови кредитування з урахуванням побажань споживача, щодо орієнтованої реальної річної відсоткової ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача, порядок повернення кредиту та інше.
Цей паспорт споживчого кредиту особисто підписав відповідач разом із графіком платежів за кредитним договором.
7. Згідно з пунктом 6 договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб ПАТ АБ «Південний» (далі - публічний договір) інформація щодо умов кредитування, графік платежів за договором та розрахунок орієнтованої сукупної вартості кредиту міститься в додатку № 1 - графік платежів за кредитним договором від 03 вересня 2021 року № АF 2021-04736, за допомогою якого банк повідомляє споживачів про істотні умови про отримання, використання та обслуговування кредитного ліміту. Графік є невід`ємною частиною цього договору.
8. За пунктом 8 публічного договору позичальник підтвердив, що ознайомлений та згодний з тим, що за обслуговування рахунків та за інші послуги, що надаються банком за цим договором банк нараховує комісії та інші плати в порядку і розмірах, передбачених тарифами банку, чинними на дату здійснення операції, водночас кредитний договір є невід`ємною частиною публічного договору.
9. Пункт 8.1 публічного договору передбачає, що зміни до цього договору банк вносить шляхом розміщення відповідної інформації на сайті банку та/або на інформаційних стендах в банку із зазначенням дати набрання чинності такими змінами, водночас клієнт надає повну та безумовну згоду на таку форму внесення змін до договору. Розміщення інформації про зміни до договору на сайті банку та/або на інформаційних стендах в банку, а також інформування клієнтів шляхом здійснення відповідної розсилки через систему «Південний MYBANK», відправлення SMS - повідомлень, повідомлень електронною поштою та/або в інший спосіб, на вибір банку, відповідно до умов публічного договору здійснює банк, за винятком випадків зміни розміру наданого кредиту (кредитного ліміту), не менше ніж за 30 календарних днів до запровадження в дію таких змін. У разі незгоди зі змінами до цього договору, зокрема, з тарифами банку, клієнт має право до дати набрання чинності такими змінами звернутися до банку для розірвання цього договору, попередньо погасивши всю заборгованість за договором, що виникла перед банком, зокрема й заборгованість, що виникла протягом 30 днів з моменту повернення ПК, виданих клієнту і його довіреним особам. Під час укладення цього договору клієнт розуміє і погоджується, що якщо до дати набрання чинності змінами до договору банк не одержав звернення від клієнта про розірвання цього договору, то вважається, що клієнт приймає нові умови договору та зобов`язується їх дотримуватися з дати набрання чинності відповідними змінами до договору.
10. Згідно з пунктом 8.2 публічного договору зміни, внесені в цей договір, починають діяти з дати їх введення в дію (набрання чинності).
11. Відповідач (позичальник) не надіслав банку заперечень щодо зміни редакції публічного договору, тому вважається, що він прийняв нові умови публічного договору та зобов`язався їх дотримуватися.
12. За пунктом 2.11 публічного договору цей договір застосовується до всіх банківських послуг та пов`язаних з ними послуг, які банк пропонує або надає клієнтам у межах цього договору, якщо інше не буде визначено в цьому договорі, та/або в письмовій формі обумовлено між банком та клієнтом окремо або якщо іншого не вимагає законодавство України.
13. Згідно з пунктом 3.1.2 публічного договору клієнт зобов`язався зокрема: належним чином виконувати умови цього договору, дотримуватися вимог чинного законодавства України, зокрема, інструкцій, правил, інших нормативно-правових актів Національного банку України з питань здійснення банківських операцій; своєчасно та в повному обсязі здійснювати погашення заборгованості, що виникла у клієнта за будь-якими договорами, зокрема, за наданими кредитами, відсотками за їх використання, за перевитратою платіжного ліміту, договорами поруки, за якими клієнт виступає поручителем, а також оплачувати всі комісії в обсязі та на умовах, передбачених договором комплексного банківського обслуговування та/або тарифами.
14. ПАТ АБ «Південний» відкрило ОСОБА_1 поточний банківський рахунок № НОМЕР_3 з використанням електронного платіжного засобу та надав банківську платіжну картку. Своєю чергою відповідач (позичальник) належним чином не виконав умови кредитного договору у визначений строк не повернув кредиту та не сплатив відсотків.
15. ПАТ АБ «Південний» надало суду довідки про рух коштів відповідача за період з 01 по 09 липня 2024 року та розрахунок заборгованості за кредитним договором, за змістом якого у відповідача утворилася заборгованість за кредитним договором від 03 вересня 2021 року № AF2021-04736, яка на 08 липня 2024 року становила 803 771,12 грн, з яких: 347 201,15 грн - за тілом кредиту; 156 569,97 грн - за відсотками, 300 000,00 грн - за комісіями.
Зміст рішення місцевого суду 
16. Рішенням від 10 грудня 2024 року Київський районний суд міста Одеси позов задовольнив частково.
Стягнув з ОСОБА_1 на користь ПАТ АБ «Південний» заборгованість за кредитним договором від 03 вересня 2021 року № AF2021-04736 станом на 08 липня 2024 року в розмірі 503 771,12 грн, з яких: за тілом кредиту - 347 201,15 грн; за відсотками - 156 569,97 грн.
У решті позову відмовив.
Вирішив питання про розподіл судових витрат.
17. Задовольняючи позов у частині стягнення заборгованості за тілом кредиту та відсотками, місцевий суд керувався встановленим під час судового розгляду фактом невиконання відповідачем взятих на себе за кредитним договором зобов`язань.
Відмовляючи у позові в частині стягнення заборгованості за комісіями, суд виходив з того, що позивач не надав суду доказів наявності переліку додаткових та супутніх банківських послуг, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позичальнику та за які банк встановив щомісячну комісію за розрахунково-касове обслуговування.
Зміст постанови апеляційного суду
18. Постановою від 06 травня 2025 року Одеський апеляційний суд залишив без задоволення апеляційну скаргу ПАТ АБ «Південний», а рішення Київського районного суду міста Одеси від 10 грудня 2024 року - без змін.
19. Погодився з висновком місцевого суду про нікчемність умови кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату (2,5 %) за розрахунково-касове обслуговування.
Зазначив, що місцевий суд у повному обсязі встановив фактичні обставини справи, від яких залежить правильне вирішення спору, всебічно, повно та об`єктивно їх оцінив, правильно застосував норми матеріального права та дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача на користь банку заборгованості за тілом кредиту та відсотками, водночас правильно відмовив у стягненні заборгованості за комісіями.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
20. 16 червня 2025 року ПАТ АБ «Південний» подало засобами поштового зв`язку до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Київського районного суду міста Одеси від 10 грудня 2024 року та постанову Одеського апеляційного суду від 06 травня 2025 року, яку мотивувало неправильним застосування судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.
Просило скасувати оскаржені судові рішення в частині відмови у задоволенні позовної вимоги про стягнення заборгованості за комісіями та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити зазначені вимоги.
21. Підставою касаційного оскарження зазначило пункт 1 частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), а саме:
- застосування апеляційним судом норм права без урахування висновків щодо їх застосування, сформованих у постановах Верховного Суду від 13 червня 2018 року у справі № 408/8040/12, від 04 липня 2018 року у справі № 686/19162/15-ц, від 09 січня 2019 року у справі № 759/2328/16-ц, від 23 січня 2019 року у справі № 355/385/17, від 04 червня 2019 року у справі № 916/3156/17, від 19 червня 2019 року у справі № 643/17966/14-ц.
Відомості про рух справи в суді касаційної інстанції та межі розгляду справи судом
22. Ухвалою від 30 липня 2025 року Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду відкрив касаційне провадження у цій справі та витребував її матеріали з місцевого суду.
23. 18 серпня 2025 року справа надійшла до Верховного Суду.
24. За протоколом повторного автоматизованого розподілу від 09 червня 2026 року, здійсненого у зв`язку з обранням до Великої Палати Верховного Суду судді Тітова М. Ю., справу передали колегії суддів у складі Мартєва С. Ю. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Фаловської І. М.
АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
25. ПАТ АБ «Південний» зазначило, що відповідач (позичальник) ознайомився з умовами та підписав кредитний договір, графік платежів та паспорт споживчого кредиту. Жодних заперечень чи зауважень відповідач від не висловив, тобто його волевиявлення на укладення договору було вільним і відповідало його внутрішній волі.
Зауважило, що в паспорті споживчого кредиту повідомило позичальника про загальну вартість кредиту, до розрахунку якої була включена комісія за розрахунково-касове обслуговування у розмірі 2,5 %.
Наголосило, що у цій справі кредитний договір укладений після набрання чинності Законом України «Про споживче кредитування», положення якого безпосередньо передбачає право банку на встановлення в кредитному договорі комісії за розрахунково-касове обслуговування.
Послалося на те, що оскільки Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку на встановлення комісії за розрахунково-касове обслуговування, то умови кредитного договору про її (комісії) встановлення не є нікчемними, а розглядаються з точки зору права як такі, що юридично мали місце і створили правові наслідки для сторін правочину.
Зауважило, що відповідач не заперечував проти позову, не посилався на нікчемність правочину, як і не звертався до суду із зустрічним позовом про визнання недійними умов кредитного договору в частині встановлення щомісячної комісії за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), тому місцевий суд безпідставно дав оцінку правомірності окремих частин кредитного договору і відмовив у стягненні заборгованості за комісією.
Позиція відповідача щодо доводів касаційної скарги
26. Відповідач, належним чином повідомлений про касаційний перегляд справи, не скористався своїм правом на подання відзиву на касаційну скаргу.
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Межі розгляду справи касаційним судом
27. Суд касаційної інстанції розглядає скаргу за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 ЦПК України (частина перша статті 402 цього Кодексу).
28. Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).
29. Верховний Суд зауважує, що ПАТ АБ «Південний» оскаржило судові рішення судів попередніх інстанцій лише в частині відмови у задоволенні його вимоги про стягнення заборгованості за комісіями.
30. Критерії оцінки правомірності оскарженого судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до якої судове рішення повинне ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права, із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. 
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. 
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
31. Верховний Суд перевірив у межах доводів касаційної скарги правильність застосування судами в оскаржених судових рішеннях норм матеріального та процесуального права, за наслідками чого зробив такі висновки.
Оцінка аргументів, наведених у касаційній скарзі
32. Відмовляючи у задоволенні позовної вимоги ПАТ АБ «Південний» про стягнення заборгованості за комісіями, місцевий суд, з яким погодився апеляційний суд, виходив з того, що позивач не надав суду доказів наявності переліку додаткових та супутніх банківських послуг, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позичальнику та за які банк встановив щомісячну комісію за розрахунково-касове обслуговування.
33. Основним аргументом касаційної скарги ПАТ АБ «Південний» є те, що умова кредитного договору про встановлення комісій (зокрема, за розрахунково-касове обслуговування) не може бути нікчемною, позаяк банк має право на встановлення комісій за Законом України «Про споживче кредитування».
34. Верховний Суд вважає висновки судів попередніх інстанцій правильними, а доводи касаційної скарги помилковими з огляду на таке.
35. Частина перша статті 1054 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачає, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
36. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
37. 10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку із чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».
38. Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними.
39. Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.
40. Згідно із частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
41. Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.
42. На виконання вимог, зокрема, пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). 
Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту».
43. Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний перелік складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною в договорі про споживчий кредит, - за кількістю днів, щомісяця, щокварталу) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та/або супутніх послуг банку, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб за кожним платіжним періодом за формою, наведеною в таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит додатка 2 до цих Правил.
44. Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит).
45. Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, уключаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та/або супутні послуги банку, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту (уключаючи комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення та інші платежі), кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб (страхові та податкові платежі, збори на обов`язкове державне пенсійне страхування, біржові збори, платежі за послуги державних реєстраторів, нотаріусів та інших осіб, а також інші обов`язкові платежі), які сплачуються споживачем згідно з вимогами законодавства України та/або умовами договору про споживчий кредит (крім платежів, що згідно із законодавством України не включаються до загальних витрат за споживчим кредитом).
У разі відсутності інформації про вартість додаткових та/або супутніх послуг третіх осіб, які є обов`язковими для отримання споживчого кредиту, для надання такої інформації враховуються вимоги законодавства України про споживче кредитування щодо визначення вартості цих послуг відповідно до їх орієнтовної вартості.
46. Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості.
47. Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації.
48. Відповідно до частини першої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не більше одного разу на місяць, а також у разі зміни істотних умов договору про споживчий кредит, включаючи випадки, коли така зміна відбувається внаслідок настання умов, визначених таким договором, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє споживачу інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства та договором про споживчий кредит.
49. У разі якщо розмір майбутніх платежів і строки їх сплати не можуть бути встановлені у договорі про споживчий кредит (кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії тощо), споживачу також у строк, визначений цим договором, надається виписка з рахунку/рахунків (за їх наявності), у якій зазначаються: стан рахунку на певну дату, оборот коштів на рахунку за період часу, за який зроблена виписка з рахунку (з описом проведених операцій), баланс рахунку на початок періоду, за який зроблена виписка, баланс рахунку на кінець періоду, за який зроблена виписка, дати і суми здійснення операцій за рахунком споживача, застосована до проведених споживачем операцій процентна ставка, будь-які інші платежі, застосовані до проведених споживачем операцій за рахунком, та/або будь-яка інша інформація, передбачена договором про споживчий кредит (частина друга статті 11 Закону України «Про споживче кредитування»).
50. Згідно з абзацом першим частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
51. За частиною шостою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцю будь-які платежі, не зазначені в договорі про споживчий кредит та/або не враховані в розрахунку денної та орієнтовної річної процентної ставки, що зазначені в договорі про споживчий кредит, крім платежів за споживчим кредитом, які не включаються до розрахунку загальних витрат за споживчим кредитом у випадках, передбачених цим Законом.
Кредитодавцю та новому кредитору забороняється вимагати сплати будь-яких платежів, не зазначених у договорі про споживчий кредит та/або не врахованих у розрахунку денної процентної ставки, що зазначена в договорі про споживчий кредит.
52. У постанові від 06 листопада 2023 року у справі № 204/224/21 Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про те, що якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
53. Отже, встановивши, що позивач (банк) не надав суду доказів наявності переліку додаткових та супутніх банківських послуг, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позичальнику та за які банк встановив щомісячну комісію за розрахунково-касове обслуговування, місцевий суд, з яким погодився апеляційний суд, дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позовної вимоги банку про стягнення заборгованості за комісіями.
54. Такий висновок судів повною мірою узгоджується з актуальними та релевантними правовими висновками Верховного Суду, зокрема й об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, які наведені вище.
55. Тому посилання заявника у касаційній скарзі на саму, надану Законом України «Про споживче кредитування», можливість встановлення комісії за розрахунково-касове обслуговування, не спростовує висновків судів попередніх інстанцій про нікчемність такої умови у спірних правовідносинах через її невключення до переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця.
56. Посилання заявника на постанови Верховного Суду, наведені в обґрунтування підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України, також не свідчать про неправильне застосування судами в оскаржених судових рішеннях норм права всупереч висновкам Верховного Суду щодо їх застосування, оскільки в таких посиланнях заявник вдався до цитування висновків Верховного Суду щодо загальних категорій, таких як, «недійсність правочину», «нікчемність правочину», «презумпція правомірності правочину» та «обов`язковість договору» тощо, водночас зробив це безвідносно до фактичних обставин цієї справи, тобто не пояснив яким чином висновки у справах з неподібними предметом та підставами позову, а також встановленими обставинами, слід було застосувати судам в оскаржених судових рішеннях, ба більше, чому ці висновки мали би превалювати над релевантними висновками об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, застосованими в оскаржених судових рішеннях.
57. У постанові від 16 червня 2020 року в справі № 145/2047/16-ц Велика Палата Верховного Суду зазначила, що відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Зазначена норма кореспондує частинам другій, третій статті 215 ЦК України, висвітлює різницю між нікчемним і оспорюваним правочином і не застосовується до правочинів, які не відбулися, бо є невчиненими. 
58. Що стосується застереження заявника про те, що відповідач не заявив про нікчемність умов кредитного договору про встановлення комісії, тому суди безпідставно дали оцінку цим умовам, то вони не заслуговують на увагу, оскільки підставність таких дій суду визначається безпосередньо положеннями ЦК України, а саме абзацом другим частини п`ятої статті 216, згідно з яким суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи.
Водночас суд керується принципом jura novit curia («суд знає закони»), відповідно до якого суд під час розгляду справи має самостійно здійснити правову кваліфікацію спірних правовідносин [суд самостійно здійснює пошук правових норм щодо спору безвідносно до посилання сторін; суд самостійно застосовує право до фактичних обставин спору (da mihi factum dabo tibi ius)].
59. Отже, доводи касаційної скарги не свідчать про неправильне застосування судами норм права без урахування висновків щодо їх застосування, сформованих у постановах Верховного Суду від 13 червня 2018 року у справі № 408/8040/12, від 04 липня 2018 року у справі № 686/19162/15-ц, від 09 січня 2019 року у справі № 759/2328/16-ц, від 23 січня 2019 року у справі № 355/385/17, від 04 червня 2019 року у справі № 916/3156/17, від 19 червня 2019 року у справі 
№ 643/17966/14-ц.
Тому в задоволенні касаційної скарги ПАТ АБ «Південний» належить відмовити.
ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ
Щодо суті касаційної скарги
60. За частиною третьою статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
61. Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
62. З огляду на наведені вище мотиви цієї постанови, Верховний Суд вважає за неодмінне касаційну скаргу ПАТ АБ «Південний» залишити без задоволення, а оскаржені судові рішення - без змін.
Щодо судових витрат
63. Згідно з підпунктами «б», «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України резолютивна частина постанови суду касаційної інстанції складається, в тому числі, із нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку із розглядом справи у суді першої інстанції та апеляційної інстанції, у разі скасування рішення та ухвалення нового рішення або зміни рішення, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
64. Оскільки касаційна скарга залишена без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у судах першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.
Керуючись статтями 400, 401, 410, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Південний» залишити без задоволення.
2. Рішення Київського районного суду міста Одеси від 10 грудня 2024 року та постанову Одеського апеляційного суду від 06 травня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:	С. Ю. Мартєв	
		
	С. О. Карпенко	
		
	І. М. Фаловська