Справа № 308/6600/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
05 травня 2026 року         місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:
головуючого судді - Малюк В.М.,
при секретарі судового засідання – Вереш А.В.,
за участю представника позивача військової частини № НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 – Кудренко В.О.,
відповідача –  ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) та його представника – адвоката Меженна В.В.,
перекладача - Русин Є.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Ужгород, справу за адміністративним позовом військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 до громадянина Туркменістану – ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), про затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України,-

В С Т А Н О В И В :

Військова частина № НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 звернулася до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з зазначеним адміністративним позовом мотивуючи його тим, що 03 травня 2026 року о 12 год. 10 хв. у межах контрольованого прикордонного району на напрямку 309 прикордонного знаку близько 5000 метрів до державного кордону України (територія Ужгородської територіальної громади) уповноваженими посадовими особами НОМЕР_2 прикордонного загону було виявлено та затримано громадянина Туркменістану ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ,(зі слів), який здійснив спробу незаконного перетинання державного кордону України в Словацьку Республіку поза пунктами пропуску через державний кордон України, в складі групи осіб. 
Також громадянин, проживав на території України без документів на право проживання (перебування), а саме: без дійсного паспортного документа та посвідки на тимчасове чи постійне проживання, Громадянин ІБРАГІМОВ Ресул не зміг підтвердити дату та обставини перетину державного кордону України, фактично ухилившись від виїзду з України після закінчення дозволеного строку перебування, та не вжив заходів щодо своєчасної легалізації свого статусу в органах ДМС. 
Оригінали документів, що посвідчують особу, підтверджують законність перебування на території України, передбачені пунктами 16-19 та 21 статті 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» та ст. 8 Закону України «Про прикордонний контроль» у Відповідача відсутні. 
Своїми діями Відповідач порушив вимоги статей 9 та 12 Закону України «Про державний кордон України», вимоги ст. 9 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» відповідальність за яке передбачена частиною першою статті 2041 КУпАП «Незаконне перетинання або спроба незаконного перетинання державного кордону України» та частиною другою статті 203 КУпАП «Порушення іноземцями та особами без громадянства законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства». 
Відповідно до вимог статей 260, 263 КУпАП Відповідача було затримано в адміністративному порядку на термін до трьох діб з метою встановлення особи та з`ясування обставин правопорушення.
Про затримання Відповідача у встановленому законодавством порядку було проінформовано чергового Західного міжрегіонального центру з надання безоплатної правничої допомоги та Департамент консульської служби Міністерства закордонних справ України.
За поясненнями Відповідача, він прибув до України в березні 2026 року та здійснює трудову діяльність у сфері будівництва м. Ужгород. При цьому документальне підтвердження законності перетину державного кордону та дозвіл на працевлаштування відсутні.
Попри твердження особи про наявність у нього громадянства Туркменістану та роботу у сфері будівництва, відсутність офіційних відміток про в`їзд, документів на право проживання та дозволу на працевлаштування викликає сумніви щодо справжньої мети його перебування в Україні. 
Крім того, Відповідач веде мандрівний спосіб життя, не має постійного місця проживання, засобів до існування та будь-яких документів, що посвідчують особу (паспортний документ для виїзду за кордон відсутній). Згідно з частиною першою статті 16 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" (далі – Закон), реєстрація іноземців, які в`їжджають в Україну, здійснюється органами охорони державного кордону в пунктах пропуску. У відповідача відсутні будь які документи, відмітки про проходження прикордонного контролю що підтверджує факт його незаконного перебування на території України та не має жодних законних підстав для продовження свого перебування.
Зазначені обставини свідчать про свідоме ігнорування міграційного законодавства України, неспроможність або небажання самостійно врегулювати своє правове становище та отримати необхідні документи для повернення та підтверджують обґрунтовану підозру в намірі уникнути відповідальності та процедури примусового видворення. 
Відповідно до абзацу 1 частини восьмої статті 26 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" (у редакції Закону № 2952-IX від 24.02.2023), процедура примусового повернення не може бути застосована до осіб, які не мають документів, що посвідчують особу та дають право на виїзд з України. Такі особи підлягають затриманню у встановленому законом порядку з метою їхньої ідентифікації, документування та забезпечення подальшого примусового видворення або реадмісії. З огляду на вищезазначене, затримання Відповідача та його поміщення до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства (ПТПІ) є єдиним законним та безальтернативним заходом, що дозволить органу Державної прикордонної служби України провести процедуру ідентифікації особи та забезпечити виконання норм чинного законодавства.
Окремо нагалошують, що під час затримання та опитування не було встановлено обставин, передбачених статтею 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод або статтею 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», які б унеможливлювали примусове видворення Відповідача за межі України. Також не встановлено фактів, що свідчили б про поширення на Відповідача дії Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», що підтверджує відсутність правових перешкод для його затримання з метою подальшого видворення.
Керуючись пунктом 152 статті 19 Закону України «Про Державну прикордонну службу України», у відповідності до вимог частини першої статті 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», 05.05.2026 начальником НОМЕР_2 прикордонного загону Державної прикордонної служби України, прийнято Рішення про примусове видворення за межі території України особи, що представляється як громадянин Туркменістану ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
У зв`язку з вищевикладеним та беручи до уваги встановлені обставини: спроба незаконного перетину кордону, відсутність дійсного паспортного документа, порушення правил реєстрації, відсутність постійного місця проживання, можна дійти висновку, що відповідач не в змозі самостійно покинути територію України.
Така ситуація створює передумови для подальшого незаконного перебування на території України та зумовлює обґрунтований ризик повторної спроби незаконного перетинання державного кордону України з метою уникнення правової відповідальності.
Оскільки Відповідач не має постійного місця проживання та соціальних зв`язків, затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення є єдиним дієвим заходом, що забезпечить виконання Рішення начальника НОМЕР_2 прикордонного загону від 05.05.2026 та вимог ст. 289 КАС України.
Тому з метою реалізації державної політики у сфері міграції НОМЕР_2 прикордонний загін вважає за правильним звернутися до суду з позовом про затримання іноземця з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі України.
Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 05.05.2026 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі та призначено судове засідання.
Представник позивача Кудренко В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задоволити.
Відповідач та його адвокат в судовому засіданні проти задоволення позову заперечили. Відповідач також повідомив, що у нього є паспорт, однак такий він відав певній особі. Адвокат також зауважила, що її довіритель не визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 204-1 КУпАП. 
Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.
Статтею 289 КАС України передбачено, що підставами для застосування судом за позовом відповідного компетентного органу такого заходу як затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України може бути наявність обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик її втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України.
У відповідності до положень п.1.8 Інструкції про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства від 23 квітня 2012 року №353/271/150, п.1 та п. 5 Типового положення про пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, від 17 липня 2003 року №1110 в сукупності з нормами ст. 289 КАС України, клопотання про затримання щодо іноземця або особи без громадянства може бути подано стосовно особи, до якої подано та розглядається адміністративний позов про примусове видворення, при цьому підставою затримання повинні слугувати докази на підтвердження обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якого подано адміністративний позов про примусове видворення, не має документа, що дає право на виїзд з України, ухилятиметься від виконання рішення про його примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення або якщо існує ризик його втечі. В такому випадку клопотання про затримання розглядається судом в рамках розгляду справи про примусове видворення та вирішується в одному провадженні.
Судом встановлено, що 03 травня 2026 року о 12 год. 10 хв. у межах контрольованого прикордонного району на напрямку 309 прикордонного знаку близько 5000 метрів до державного кордону України (територія Ужгородської територіальної громади) уповноваженими посадовими особами НОМЕР_2 прикордонного загону було виявлено та затримано громадянина Туркменістану ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ,(зі слів), який здійснив спробу незаконного перетинання державного кордону України в Словацьку Республіку поза пунктами пропуску через державний кордон України, в складі групи осіб. 
Також громадянин, проживав на території України без документів на право проживання (перебування), а саме: без дійсного паспортного документа та посвідки на тимчасове чи постійне проживання, Громадянин ІБРАГІМОВ Ресул не зміг підтвердити дату та обставини перетину державного кордону України, фактично ухилившись від виїзду з України та не вжив заходів щодо своєчасної легалізації свого статусу в органах ДМС. 
Оригінали документів, що посвідчують особу, підтверджують законність перебування на території України, передбачені пунктами 16-19 та 21 статті 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» та ст. 8 Закону України «Про прикордонний контроль» у Відповідача відсутні. 
Своїми діями Відповідач порушив вимоги статей 9 та 12 Закону України «Про державний кордон України», вимоги ст. 9 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».
Відповідно до вимог статей 260, 263 КУпАП Відповідача було затримано в адміністративному порядку на термін до трьох діб з метою встановлення особи та з`ясування обставин правопорушення.
Про затримання Відповідача у встановленому законодавством порядку було проінформовано чергового Західного міжрегіонального центру з надання безоплатної правничої допомоги та Департамент консульської служби Міністерства закордонних справ України.
За поясненнями Відповідача, він прибув до України в березні 2026 року та здійснює трудову діяльність у сфері будівництва м. Ужгород. При цьому документальне підтвердження законності перетину державного кордону та дозвіл на працевлаштування відсутні.
Вказане підтверджується дослідженими судом протоколом про адміністративне затримання від 03.05.2026 року; копією протоколу особистого огляду, огляду речей та вилучення речей і документів від 03.05.2026 року, рішенням про примусове видворення від 05.05.2026 року.
Підстав для застосування щодо відповідача положень Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», судом не встановлено.
Пунктом 26 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 1 від 25.06.2009 року передбачено, що іноземець та особа без громадянства, можуть бути примусово видворенні за межі України з підстав та в порядку, визначеному ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», ст. 13 Закону України «Про імміграцію».
Згідно ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, може, на підставі винесеної за його позовом постанови суду, примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк, без поважних причин, рішення про примусове повернення, або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення.
Зважаючи на те, що громадянин Туркменістану ІБРАГІМОВ РЕСУЛ може ухилятись від виїзду з території України у добровільному порядку, про що свідчить відсутність у останнього документів, які б підтверджували законне перебування на території України або ж надавали б таке право, фінансового забезпечення, постійного місця проживання або ж реєстрації, є всі підстави вважати, що останній може ухилятися від виконання рішення про його видворення.
Таким чином, існують ризики, що відповідач може ухилятися від примусового видворення за межі України, отже, його затримання з метою повернення до країни громадянської належності, не буде суперечити п. п. "f" п.1 ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Передбачених законом підстав для передачі відповідача на поруки, або внесення ним застави, як засобу забезпечення виконання рішення про примусове видворення, в судовому засіданні не встановлено.
Частиною 11 ст.289 КАС України передбачено, що строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців.
З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що заявлені позивачем позовні вимоги узгоджуються з положеннями національного законодавства, є обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню.
Керуючись статтями 9, 72-77, 241, 244, 246, 268-272, 288, 289 КАС України, суд -

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов – задоволити.
Затримати громадянина Туркменістану ОСОБА_3 ( ОСОБА_4 ) ІНФОРМАЦІЯ_4 , з метою ідентифікації та забезпечення видворення за межі території України, з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, на строк достатній для виконання судового рішення, але який не може перевищувати шість місяців, починаючи з часу фактичного затримання.
Рішення може бути оскаржено з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги в порядку та строки передбачені ст.289 КАС України у десятиденний строк із дня його проголошення.
Апеляційна скарга на рішення подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Ужгородського
міськрайонного суду            В.М. Малюк