П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 279/1202/26 
Головуючий у 1-й інстанції: Недашківська Л.А. 
Суддя-доповідач: Слободонюк М.В. 
22 квітня 2026 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Слободонюка М.В. 
суддів: Канигіної Т.С.  Кузьмишина В.М. 
за участю:
секретаря судового засідання: Нечко Я.О.,
представника позивача: Мезенцева О.О. (в режимі відеоконференції)

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті на рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 11 березня 2026 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про скасування постанови, 
В С Т А Н О В И В :
І. ІСТОРІЯ СПРАВИ, КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ

У лютому 2026 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті про скасування постанови серії АВ № 00009824 від 29.01.2026, якою його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 132-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17 000,00 грн.
Позивач обґрунтовував позов тим, що оскаржувана постанова є незаконною та необґрунтованою, оскільки висновки про перевищення вагових параметрів транспортного засобу ґрунтуються на недостовірних і суперечливих даних автоматичного зважування, без належного врахування похибки вимірювань, особливостей перевезення рідкого вантажу та фактичних технічних характеристик транспортного засобу. Крім того, позивач зазначав про відсутність належного нормативного та доказового підґрунтя для притягнення саме його як відповідальної особи до адміністративної відповідальності, з огляду на передачу транспортного засобу в користування іншій особі та відсутність підтвердження факту правопорушення.

ІІ. ЗМІСТ РІШЕНННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 11 березня 2026 року позов ОСОБА_1 задоволено. 
Скасовано постанову головного спеціаліста відділу впровадження систем автоматичної фікcації порушень управління автоматичної фіксації порушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті Департаменту державного нагляду (контролю) за безпекою на наземному транспорті Степаненка Михайла Володимировича серії АВ № 00009824 від 29.01.2026 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 132 -1 КУпАП.
Стягнуто на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1331,20 гривень за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті.

ІІІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Судом першої інстанції та під час апеляційного розгляду справи встановлено, що відповідно до постанови по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксованого в автоматичному режимі, стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання/перебування (місцезнаходження юридичної особи) на території України від 29.01.2026 серії АВ №00009824 встановлено, що 28.01.2026 о 13 год 30 хв., за адресою М-07, км 381+451, Волинська обл., автоматичним пунктом фіксації адміністративних правопорушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті зафіксовано транспортний засіб VOLVO FH, ДНЗ KA7463IB, відповідальна особа якого допустила рух транспортного засобу із перевищенням нормативних параметрів зазначених пунктом 22.5 ПДР: перевищення загальної маси транспортного засобу на 5,120% (2.048 тон), при дозволеній максимальній фактичній масі 40 тон, відповідальність за яке передбачена частиною другою статті 132-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Вищевказане правопорушення зафіксоване в автоматичному режимі за допомогою комплексного технічного засобу WIM54, 054*002, яке є справним та придатним до експлуатації, що підтверджується наданими відповідачем свідоцтвом про повiрку законодавчо регульованого засобу вимiрювальноi технiки № 35-02/6462 (чинне до 29.08.2026); свідоцтвом про повiрку законодавчо регульованого засобу вимiрювальноi технiки № 23-21/000154 (чинне до 29.08.2026); сертифікат калібрування № UA/232/250829/000611 до 28-08-2026.
Як зазначено відповідачем, посадовою особою Укртрансбезпеки відповідно доданих Єдиного державного реєстру транспортних засобів було отримано інформацію про особу суб`єкта відповідальності, відповідно до статті 14-3 КУпАП, а саме фізична особа, за якою зареєстрований транспортний засіб VOLVO FH, ДНЗ KA7463IB, - ОСОБА_1 , якого, власне, і було притягнуто до адміністративної відповідальності.
Вважаючи зазначену постанову про притягнення до адміністративної відповідальності протиправною та такою, що підлягає скасуванню, позивач звернувся до суду з відповідним позовом.

ІV. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Ухвалюючи оскаржуване рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з тих мотивів, що відповідачем як суб`єктом владних повноважень не доведено належними та допустимими доказами наявність у діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 132-1 КУпАП, а винесена постанова не відповідає вимогам законодавства щодо її змісту та обґрунтованості, зокрема не містить конкретизації порушеного підпункту п. 22.5 Правил дорожнього руху, ґрунтується на непідтверджених та суперечливих даних автоматичного зважування, не враховує особливостей перевезення рідких вантажів та допустимої похибки вимірювань, а також не узгоджується з іншими доказами у справі, які свідчать про відсутність перевищення вагових параметрів транспортного засобу, у зв`язку з чим дійшов висновку про протиправність оскаржуваної постанови та необхідність її скасування.

V. ДОВОДИ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Відповідач, не погодившись із рішенням суду, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції, як таке, що прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, та винесене без з`ясування всіх обставин справи, а також без надання їм належної правової оцінки, та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.
Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що оскаржувана постанова сформована на підставі даних автоматичної фіксації правопорушення (WIM-системи), яка є сертифікованим та справним засобом вимірювальної техніки, а тому зафіксовані нею показники перевищення габаритно-вагових норм є належними та допустимими доказами вчинення правопорушення.
Також відповідач вказує, що суд першої інстанції безпідставно поклав в основу рішення дані GPS-моніторингу, які не підтверджують факту проходження транспортним засобом інших пунктів габаритно-вагового контролю, та не виключають можливості зміни маси транспортного засобу під час руху, у зв`язку з чим зроблені судом висновки про відсутність правопорушення є безпідставними та такими, які ґрунтуються виключно на припущеннях, не підтверджених жодними належними доказами.
Окремо апелянт наголошує, що перевізник зобов`язаний забезпечити дотримання габаритно-вагових норм та належне розміщення і кріплення вантажу, а переміщення вантажу під час руху не звільняє його від відповідальності, тому наявні в матеріалах справи докази свідчать про правомірність притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

VІ. ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

У встановлений судом строк відзиву на апеляційну скаргу від позивача не надходило.
Разом з тим, від представника відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, яке було розглянуто судом у судовому засіданні. За результатами його розгляду апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для його задоволення, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанції.
Таким чином апеляційним судом вирішено продовжити розгляд справи за відсутності представника відповідача.
У судовому засіданні представник позивача заперечував проти доводів апеляційної скарги та просив залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

VІІ. ОЦІНКА АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Відповідно до частини першої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції - скасуванню з огляду на таке.
Частиною 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб визначений Конституцією та законами України.
Положеннями статті 9 КУпАП визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Згідно зі статтею 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.
За загальними правилами статті 33 КУпАП стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України.
При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.
Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Відповідно до статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення і складу адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.
Джерела, які можуть бути доказами в справі про адміністративне правопорушення, наведені у статті 251 КУпАП: доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, відомостями та інформацією з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, а також іншими документами.
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Відповідно до статті 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Частиною першою статті 72 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно з частиною першою статті 75 КАС України достовірним є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, а частини перша - друга статті 76 КАС України передбачають, що достатнім є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування, та суд вирішує питання про достатність доказів відповідно до свого внутрішнього переконання.
Відповідно до частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
Згідно з пунктом 1 статті 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин: відсутність події і складу адміністративного правопорушення.
Статтею 132-1 КУпАП визначено відповідальність за порушення правил дорожнього перевезення небезпечних вантажів та правил проїзду великогабаритних і великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами.
Відповідно до частини другої цієї статті перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм під час руху великогабаритними і великоваговими транспортними засобами автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами тягне за собою накладення штрафу в розмірі: п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм від 5% до 10% включно; однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 10%, але не більше 20%; двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 20%, але не більше 30%; трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 30%.
Згідно з частиною першою статті 14-3 КУпАП адміністративну відповідальність за правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, передбачені частиною другою статті 122-2, частинами другою і третьою статті 132-1 цього Кодексу, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі (за допомогою комплексу технічних засобів автоматичного визначення вагових, габаритних та інших параметрів транспортного засобу з функціями фотозйомки та/або відеозапису, що функціонують згідно із законодавством про захист інформації в інформаційно-телекомунікаційних системах), несе відповідальна особа - фізична особа або керівник юридичної особи, за якою зареєстровано транспортний засіб, а в разі якщо до Єдиного державного реєстру транспортних засобів внесено відомості про належного користувача відповідного транспортного засобу - належний користувач транспортного засобу, а якщо в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань на момент запиту відсутні відомості про керівника юридичної особи, за якою зареєстрований транспортний засіб, - особа, яка виконує повноваження керівника такої юридичної особи.
Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306 (далі - ПДР).
Відповідно до пункту 1.1 ПДР ці Правила відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.
Згідно з пунктом 22.5 ПДР допускається рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли їх параметри не перевищують для доріг державного значення фактичну масу понад 40 т – для трьохвісного автомобіля (тягача) з двовісним або трьохвісним напівпричепом; 44 т – для трьохвісного автомобіля (тягача) з двовісним або трьохвісним напівпричепом (контейнеровоз), що здійснює перевезення одного або більше контейнерів або змінних кузовів загальною максимальною довжиною 13,716 метра.
Рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоча б один з їх габаритних та/або вагових параметрів перевищує нормативи, визначені цим пунктом, здійснюється відповідно до Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18 січня 2001 р. № 30 “Про проїзд великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами” (надалі - Правила № 30). 
Рух транспортних засобів та їх составів, фактична маса та навантаження на вісь яких перевищують параметри, визначені підпунктами “б” та “в” цього пункту, у разі перевезення подільних вантажів забороняється.
Пунктом 1.9 Правил дорожнього руху передбачено, що особи, які порушують правила дорожнього руху несуть відповідальність згідно із законодавством.
У той же час, відповідно до пункту 3 Правил № 30, транспортний засіб чи автопоїзд з вантажем або без вантажу вважається великоваговим, якщо максимальна маса або осьова маса перевищує хоча б один з параметрів, зазначених у пункті 22.5 Правил дорожнього руху. 
Допускається перевищення вагових параметрів порівняно з визначеними у пункті 22.5 Правил дорожнього руху на 2 відсотки (величина похибки) без оформлення відповідного дозволу та внесення плати за проїзд.
Відповідно до частини 4 статті 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», у разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов`язковим документом є дозвіл , який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше п`яти відсотків.
Таким чином за порушення правил дорожнього перевезення небезпечних вантажів та правил проїзду великогабаритних і великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, передбачено адміністративну відповідальність згідно наведеними вище положеннями статті 132-1 КУпАП.
Механізм фіксації адміністративних правопорушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті в автоматичному режимі визначено Порядком фіксації адміністративних правопорушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті в автоматичному режимі, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2019 № 1174 (далі – Порядок № 1174).
Згідно з пунктом 2 Порядку № 1174 система фіксації адміністративних правопорушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті в автоматичному режимі (далі - система) – взаємопов`язана сукупність автоматичних пунктів та інформаційно-телекомунікаційної системи.
Відповідно до пункту 7 Порядку № 1174, фіксація правопорушень в автоматичному режимі здійснюється на автоматичних пунктах.
Відповідно до пункту 10 Порядку № 1174 під час передачі інформаційних файлів та метаданих Укртрансбезпекою впроваджуються організаційно-технічні заходи, які забезпечують захист інформації, що передається, відповідно до ступеня її конфіденційності.
Передача інформаційних файлів та метаданих через незахищене середовище (Інтернет) повинна здійснюватися з використанням засобів криптографічного захисту інформації, які мають чинні позитивні експертні висновки у сфері криптографічного захисту інформації.
Для автентифікації автоматичних пунктів та підтвердження цілісності на кожен інформаційний файл автоматично накладається кваліфікована електронна печатка.
Під час передачі інформаційних файлів та метаданих проводиться їх автоматизована перевірка в інформаційно-телекомунікаційній системі на цілісність та походження даних.
Положеннями пункту 12 Порядку № 1174 врегульовано, що автоматичний пункт може забезпечувати, зокрема, вимірювання загальної маси транспортного засобу; автентифікацію автоматичного пункту, контроль цілісності, авторства, доступності, а також неспростовності дій щодо інформації, що передається від автоматичного пункту до інформаційно-телекомунікаційної системи.
Інформація від автоматичних пунктів передається до інформаційно телекомунікаційної системи у вигляді метаданих (пункт 14 Порядку).
Так, із системного аналізу положень Порядку № 1174 вбачається, що здійснення державного нагляду (контролю) за безпекою, зокрема на автомобільному транспорті може здійснюватися, зокрема шляхом встановлення на автомобільних дорогах автоматичних пунктів - комплекс технічних засобів, що здатні в автоматичному режимі, зокрема вимірювати загальну масу транспортного засобу; визначати кількості осей транспортного засобу; вимірювати навантаження, що припадають на кожну вісь транспортного засобу тощо.
У подальшому така інформація від автоматичних пунктів передається до інформаційно-телекомунікаційної системи у вигляді метаданих, які містять інформацію про засоби вимірювальної техніки, місце фіксації, найменування автомобільної дороги, дату і час фіксації здійснення вимірювання тощо, фотографії транспортного засобу, відеозапис руху транспортного засобу через автоматичний пункт.
При цьому система забезпечує автоматизоване формування проекту постанови про адміністративні правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані в автоматичному режимі за допомогою автоматичних пунктів, відповідно до законодавства.
Як уже зазначалось вище, відповідно до підпункту "б" пункту 22.5 ПДР допускається рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли їх параметри не перевищують для доріг державного значення фактичну масу понад 40 т – для трьохвісного автомобіля (тягача) з двовісним або трьохвісним напівпричепом, 44 т – для трьохвісного автомобіля (тягача) з двовісним або трьохвісним напівпричепом (контейнеровоз), що здійснює перевезення одного або більше контейнерів або змінних кузовів загальною максимальною довжиною 13,716 метра.
Оцінюючи доводи суду першої інстанції про те, що відсутність у постанові зазначення конкретного підпункту пункту 22.5 Правил дорожнього руху України є підставою для визнання її протиправною, колегія суддів вважає такі висновки помилковими та такими, що не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.
Так, як убачається з матеріалів справи, у оскаржуваній постанові чітко зазначено суть правопорушення, а саме - перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм під час руху транспортного засобу, із наведенням конкретного показника перевищення загальної маси (5,120 % при дозволеній масі 40 тонн), що прямо підпадає під регулювання пункту 22.5 Правил дорожнього руху України.
Водночас, диспозиція частини другої статті 132-1 КУпАП передбачає відповідальність саме за перевищення габаритно-вагових норм, визначених законодавством, без обов`язкової деталізації відповідного підпункту пункту 22.5 ПДР України у постанові.
Більше того, вимоги до змісту постанови про адміністративне правопорушення визначені статтею 283 КУпАП, яка не містить обов`язку зазначення конкретного підпункту нормативного акта, а передбачає необхідність викладення обставин правопорушення та посилання на норму, що встановлює відповідальність. 
Як убачається з оскаржуваної постанови, вона містить усі необхідні відомості: опис обставин, дату, місце, транспортний засіб, зафіксовані параметри та посилання на норму відповідальності, що свідчить про її відповідність вимогам закону.
Отже, формальне незазначення конкретного підпункту пункту 22.5 ПДР України саме по собі не впливає на можливість встановлення події правопорушення, його складу та не порушує права особи на захист, оскільки позивачу було зрозуміло, у чому саме полягає вчинене порушення.
Наступні посилання суду першої інстанції у своєму рішенні на дані GSM-GPS моніторингу як на підтвердження відсутності перевищення вагових параметрів також є безпідставними, оскільки такі дані не містять жодної інформації про фактичну масу транспортного засобу, не підтверджують проведення зважування та не можуть бути співставлені з результатами, отриманими автоматичним пунктом габаритно-вагового контролю. Вказані відомості відображають виключно маршрут руху транспортного засобу, а отже не спростовують факт перевищення вагових параметрів, зафіксований у конкретній точці.
Твердження позивача, яке було підтримано судом першої інстанції, про відсутність порушення у зв`язку з тим, що на інших пунктах габаритно-вагового контролю перевищення не зафіксовано, не враховує, що матеріали справи не містять належних доказів фактичного проходження транспортного засобу через такі пункти із здійсненням відповідних вимірювань. Надані скріншоти або узагальнені дані не підтверджують факту зважування транспортного засобу іншими WIM-комплексами, а відтак не можуть бути використані як доказ відсутності правопорушення.
Більше того, самі по собі такі доводи не виключають можливості зміни фактичної маси транспортного засобу під час руху, у тому числі внаслідок дозавантаження або інших обставин, що впливають на вагові параметри. Отже, відсутність фіксації порушення в інших місцях не спростовує факту його вчинення у точці, де воно було зафіксовано автоматичним засобом.
Доводи позивача щодо можливого некоректного зважування технічним засобом WIM 54, 054*002 є припущеннями та не підтверджені жодними належними доказами. Натомість матеріалами справи підтверджено, що відповідний технічний засіб є законодавчо регульованим засобом вимірювальної техніки, пройшов обов`язкову повірку, сертифікацію та відповідає вимогам чинного законодавства, що свідчить про достовірність отриманих результатів вимірювання та виключає доводи про їх випадковість або технічний збій.
Апеляційний суд вкотре наголошує, що фіксація правопорушення здійснюється в автоматичному режимі відповідно до Порядку №1174, який передбачає формування інформаційного файлу із сукупністю метаданих, що включають фактичну масу транспортного засобу, навантаження на осі, фото- та відеофіксацію. Така система забезпечує цілісність, достовірність та неможливість стороннього втручання, що виключає сумніви у правильності зафіксованих даних.
При цьому перевищення вагових параметрів визначається із урахуванням допустимої похибки вимірювального пристрою відповідно до ДСТУ, що прямо враховано при розрахунку відсотка перевищення. У даному випадку встановлено перевищення загальної маси транспортного засобу на 5,120 %, що перевищує допустимий рівень похибки та свідчить про наявність порушення, відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 132-1 КУпАП.
Посилання позивача на характер вантажу (рідкий вантаж) також не впливає на правову оцінку в межах конкретних обставин цієї справи, оскільки чинне законодавство не передбачає винятків щодо дотримання габаритно-вагових норм залежно від виду вантажу, а допустимі коливання маси вже враховані у встановленій похибці вимірювань.
Також безпідставними є доводи щодо підтвердження відсутності перевищення товарно-транспортними накладними, оскільки такі документи не є первинними доказами фактичної маси вантажу та не можуть спростовувати результати зважування, отримані сертифікованими технічними засобами.
Таким чином, колегія суддів зазначає, що наявні у справі докази в своїй сукупності підтверджують наявність в діях позивача ознак об`єктивної сторони складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 132 -1 КУпАП.
Крім того, передача позивачем транспортного засобу по договору оренди без внесення до Єдиного державного реєстру транспортних засобів відомостей про належного користувача, не звільняє власника транспортного засобу (позивача) від відповідальності за ч. 2 ст. 132-1 КпАП України. Отже, суб`єкт адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 132-1 КУпАП, в оскаржуваній постанові визначений вірно і притягнення до адміністративної відповідальності відбулось у відповідності до вимог чинного законодавства.
З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про задоволення позовних вимог, у зв`язку з чим рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 11 березня 2026 року підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про відмову в задоволенні позову.
Оскільки відсутні підстави для задоволення позовних вимог, то з урахуванням приписів статті 139 КАС України немає підстав для відшкодування позивачу судових витрат по сплаті судового збору.

VІІІ. ВИСНОВКИ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Відповідно до ч. 2 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Згідно ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Отже, в обсязі встановлених обставин та враховуючи, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, судова колегія, діючи в межах доводів апеляційних скарг, вважає за необхідне скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позову.
Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 271, 272, 286, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті задовольнити.
Рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 11 березня 2026 року у адміністративній справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, - скасувати.
Прийняти по справі нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити повністю.
Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення і не може бути оскаржена відповідно до частини 3 статті 272 КАС України.
Повний текст постанови складено - 27.04.2026.

Головуючий	 		Слободонюк М.В.	
 	 	 	 	
Судді	 	  	Канигіна Т.С.    Кузьмишин В.М.