ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА 01054, м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-В, тел. (044) 334-68-95, E-mail: inbox@ki.arbitr.gov.ua	
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Київ
20.04.2026	Справа № 910/15561/25	

Господарський суд міста Києва у складі судді Бондарчук В.В., за участю секретаря судового засідання Купної В.В., розглянувши у порядку загального позовного провадження
позовну заяву
Товариства з обмеженою відповідальністю «СВГ Плюс» (36008, місто Полтава, вулиця Кагамлика, будинок 35; ідентифікаційний код 36396839) 
до 
1. Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів (01001, місто Київ, вулиця Бориса Грінченка, будинок 1; ідентифікаційний код 41037901),
2. Акціонерного товариства «Укрзалізниця» (03150, місто Київ, вулиця Єжи Гедройця, будинок 5; ідентифікаційний код 40075815),
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів - Кабінет Міністрів України (01008, місто Київ, вулиця Михайла Грушевського, будинок 12/2)

про визнання майнових прав на володіння та користування майном,

Представники:
від позивача: Шульга А.В.;
від відповідача-1: Гаврищук Е.В.;
від відповідача-2: Лапій А.В.;
від третьої особи: Новицька А.О.; 

РОЗГЛЯД СПРАВИ СУДОМ.
Короткий зміст позовних вимог.

Товариство з обмеженою відповідальністю «СВГ Плюс» (далі - ТОВ «СВГ Плюс»/позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва із позовом (з урахуванням заяви про зміну предмету позову) до Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів (далі - АРМА/відповідач-1) та Акціонерного товариства "Укрзалізниця" (далі - АТ «Укрзалізниця»/відповідач-2) про визнання майнових прав на володіння та користування на залізничний вагон (цистерну) з номером № 76617539.
Процесуальні дії у справі, розгляд заяв, клопотань 
Господарський суд міста Києва ухвалою від 18.12.2025 позовну заяву ТОВ «СВГ Плюс» залишив без руху, встановив позивачу спосіб та строк усунення її недоліків.
24.12.2025 через систему «Електронний суд» від ТОВ «СВГ Плюс» надійшла заява про зміну предмету позову та усунення недоліків позовної заяви.
Господарський суд міста Києва ухвалою від 12.01.2026 прийняв позовну заяву (з урахуванням заяви про зміну предмету позову) до розгляду, відкрив провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначив підготовче засідання на 16.02.2026 (з урахуванням ухвали від 12.01.2026 про виправлення описки).
27.01.2026 через систему «Електронний суд» від АРМА надійшов відзив на позовну заяву. 
27.01.2026 через систему «Електронний суд» від АТ «Укрзалізниця» надійшло клопотання про продовження процесуального строку для подання відзиву на позовну заяву до 03.02.2026.
Господарський суд міста Києва ухвалою від 29.01.2026 продовжив АТ «Укрзалізниця» процесуальний строк для подання відзиву на позовну заяву до 03.02.2026 включно.
03.02.2026 через систему «Електронний суд» від АТ «Укрзалізниця» надійшов відзив на позовну заяву.
04.02.2026 через систему «Електронний суд» ТОВ «СВГ Плюс» подало відповідь на відзив АРМА, а також клопотання про залучення до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів Кабінету Міністрів України.
09.02.2026 через систему «Електронний суд» АРМА подало заперечення на відповідь на відзив.
11.02.2026 через систему «Електронний суд» ТОВ «СВГ Плюс» подало відповідь на відзив АТ «Укрзалізниця».
Господарський суд міста Києва ухвалою від 16.02.2026 залучив до участі у справі Кабінет Міністрів України третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів (далі - КМУ/третя особа), зобов`язав позивача направити на адресу третьої особи копію позовних матеріалів з додатками, надати суду докази виконання та відклав підготовче засідання у справі на 16.03.2026.
17.02.2026 через систему «Електронний суд» АТ «Укрзалізниця» подало заперечення на відповідь на відзив.
20.02.2026 через систему «Електронний суд» ТОВ «СВГ Плюс» подало повідомлення по виконання ухвали суду від 16.02.2026.
06.03.2026 до суду надійшло клопотання КМУ про ознайомлення з матеріалами справи.
13.03.2026 до суду від КМУ надійшли письмові пояснення у справі.
16.03.2026 суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті на 20.04.2026.
20.04.2026 у судове засідання з`явилися представники ТОВ «СВГ Плюс», АРМА, АТ «Укрзалізниця» та Кабінету Міністрів України. 
Зокрема, у судовому засіданні представник ТОВ «СВГ Плюс» позовні вимоги підтримав у повному обсязі.
Представники АРМА та АТ «Укрзалізниця» проти задоволення позову заперечували з підстав, викладених у відзивах на позовну заяву.
Представник КМУ також просив суд відмовити у задоволенні позову ТОВ «СВГ Плюс».
У судовому засіданні відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини рішення. 

ПОЗИЦІЯ УЧАСНИКІВ СПРАВИ.
Позиція позивача.
В обґрунтування позовних вимог ТОВ «СВГ Плюс» зазначає, що відповідно до контракту №SNE/SP-01 від 18.05.2021, укладеного між позивачем та Компанією «Socar New Energy Limited», в період поставки товару у 2022 році на територію України на позивача покладено обов`язок забезпечити повернення залізничних вагонів вантажовідправнику, в тому числі вагону №76617539. Після початку повномасштабного вторгнення Російської Федерації на територію України та введення воєнного стану в Україні спірний вагон було вилучено та арештовано правоохоронними органами на підставі ухвали слідчого судді, внаслідок чого цей вагон не повернуто вантажовідправнику. В подальшому вагон №76617539 ухвалою слідчого судді передано в управління АРМА і в користування з правом отримання доходів АТ «Укрзалізниця». Через такі дії держави в особі правоохоронних органів ,ТОВ «СВГ Плюс» на підставі рішення Лондонського суду міжнародного арбітражу, що набрало законної сили, понесло збитки, а саме сплатило на користь постачальника товару повну відновну вартість десяти вагонів у розмірі 462 500,00 доларів США і зокрема спірного вагону у розмірі 46 250,00 доларів США.
Таким чином, на думку позивача, держава в особі АРМА та АТ «Укрзалізниця» фактично набула майно (спірний залізничний вагон №76617539), яким вона користується та з якого отримує доходи, за рахунок позивача.
Позиція відповідача-1.
Національне агентство України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів проти позову заперечує, посилаючись на те, що понесення позивачем збитків внаслідок виконання рішення Лондонського суду міжнародного арбітражу не може бути підставою для переходу до ТОВ «СВГ Плюс» права володіння і користування на спірний вагон, оскільки ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 11.04.2022 у справі №761/6594/22 визначено порядок зберігання речових доказів в кримінальному провадженні, а саме передано в управління АРМА, а до вжиття АРМА заходів з організації управління майном - передано на відповідальне зберігання АТ «Укрзалізниця» з правом комерційного використання (управління).
Крім того, Указом Президента України від 02.07.2025 №451/2025 введено в дію рішення РНБОУ від 02.07.2025 «Про примусове вилучення в Україні об`єктів права власності Російської Федерації та її резидентів», згідно із додатком до якого визначено Перелік об`єктів права власності (Рухоме майно) Російської Федерації та її резидентів, які підлягають примусовому вилученню в Україні, в якому міститься перелік вагонів, у тому числі спірний вагон, які підлягають примусовому вилученню.
Позиція відповідача-2.
Акціонерне товариство «Укрзалізниця» проти позову також заперечує, посилаючись на відсутність у позивача правових підстав володіти та користуватися залізничним вагоном №76617539, оскільки в матеріалах справи відсутні докази законного отримання позивачем рухомого майна та/або переходу до нього права володіння/користування спірним вагоном. Згідно із залізничною накладною №32082551 вагон №76617539 слідував з прикордонної станції Російської Федерації «Соловей» з призначенням на станцію «Супруновка» УЗ (Україна), вантажовідправником є резидент Російської Федерації АО «Норд», також згідно з інформації, яка міститься в автоматизованому банку даних парку вантажних вагонів, АО «Норд» є власником вагон №76617539. Наразі АТ «Укрзалізниця» є оператором спірного вагону на підставі ухвали Шевченківського районного суду м. Києва у справі №761/6582/22, яка набрала законної сили та не скасована у порядку, передбаченому чиним законодавством.
Відповідач-2 також звернув увагу суду на те, що Указом Президента України від 02.07.2025 №451/2025 введено в дію рішення РНБОУ від 02.07.2025 «Про примусове вилучення в Україні об`єктів права власності Російської Федерації та її резидентів», згідно якого залізничний вагон №76617539 примусово вилучений.
Позиція третьої особи.
Кабінет Міністрів України у письмових поясненнях зазначає, що позивач не надав жодних належних доказів, що підтверджують майнові права ТОВ «СВГ Плюс» на вагон №76617539, а отже, відсутні правові підстави для визнання порушеного права за ТОВ «СВГ Плюс» щодо предмета спору.
ОБСТАВИНИ ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ
18.05.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «СВГ Плюс» (далі - покупець) та Компанією «Socar New Energy Limited» (далі - продавець) укладено контракт №SNE/SP-01, відповідно до якого продавець продає, а покупець купує товар: газ вуглеводневий ПБТ / газ вуглеводневий СПБТ / бутан технічний / пропан технічний / фракція пропану, виробництва Загорської ЮКНПГ ПАТ «Оренбургнефть» (відвантаження з ГНС Бузулук), ТОВ «РН-БГПП» (відвантаження з Зайкінського ГПП), ТОВ «РН-БГПП» (відвантаження з Покровської УКПНГ), Куйбишевського НПЗ, АТ «ННК», АТ «РНПК», Славнефть-Янос, Сизранського НПЗ, ТОВ «Туймазінського ГПП», ТОВ «Шкаповського ГПП», Башкирської групи нафтопереробних заводів (Башнефть - УНПЗ і Башнефть Уфанефтехім) відповідно до паспорту якості заводу-виробника: газ вуглеводневий ПБТ / газ вуглеводневий СПБТ, бутан технічний, пропан технічний, фракція пропану.
Згідно з п. 5.2. контракту товар за контрактом доставляється залізничним транспортом на умовах, узгоджених сторонами в додаткових угодах до цього контракту.
Відповідно до п. 5.3. контракту, якщо товар доставляється залізничним транспортом у залізничних вагонах, такі вагони повинні відповідати стандартним технічним вимогам і мати пломбу вантажовідправника. Відвантаження товару здійснюється у власних або орендованих залізничних вагонах продавця або вантажовідправника, або у вагонах організацій, з якими продавець та вантажовідправник уклав договір на транспортні послуги.
За умовами п. 8.2. контракту покупець зобов`язаний організувати та здійснити повернення порожнього рухомого складу, скориставшись реквізитами, зазначеними відповідно до світової практики та правил оформлення транспортних документів на перевезення вантажу залізничним транспортом у колонці 3 накладних. Якщо реквізити відсутні, покупець зобов`язаний забезпечити повернення порожнього рухомого складу у справному технічному та комерційному стані, спочатку укомплектованого зі станції відвантаження та передати товарно-супровідні документи з печаткою на початкову станцію відвантаження.
У разі порушення строків повернення приватних цистерн, танк-контейнерів, вагонів або напіввагонів продавцю, покупець оплачує час їх понаднормового використання за середньою ставкою, встановленою експедитором, у розмірі 2 200 рублів в еквіваленті доларів США за курсом Центрального банку на дату виставлення рахунку продавцем за кожну добу понаднормового використання (в тому числі й неповну) (п. 8.4. контракту).
На виконання умов цього контракту 16.02.2022 здійснено поставку товару на територію України відповідно до залізничної накладної №32082551 та митної декларації №UA903180/2022/000527.
Перевезення товару здійснювалось залізничним транспортом згідно із залізничною накладною №32082551 у вагоні №76617539.
Згідно з інформацією, яка зазначена у залізничній накладній №32082551: відправник - АО «РН-Транс», станція відправлення - РЖД/Тюльпан, отримувач - ТОВ «СВГ Плюс»; станція призначення - УЗ/Супруновка, прикордонна станція - РЖД/Соловей.
06.04.2022 слідчим суддею Шевченківського районного суду м. Києва ухвалою у справі №761/6582/22 накладено арешт в рамках кримінального провадження №72022000410000003 із забороною відчуження, розпорядження та/або користування майном, а саме на: залізничні вагони, що перебувають у власності нерезидентів Російської Федерації за номерами згідно із переліком, у тому числі із №76617539.
11.04.2022 слідчим суддею Шевченківського районного суду м. Києва ухвалою у справі №761/6594/22:
- передано Національному агентству України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів в управління або передачі в управління за договором у порядку та на умовах визначених статей 1, 9, 19-24 Закону України «Про Національне агентство України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів» речові докази у кримінальному провадженні №72022000410000003, а саме арештовані вагони за номерами згідно із наведеним переліком, в тому числі №76617539;
- до завершення заходів організації управління майном Національним агентством України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів (прийняття зазначених активів в управління, проведення їх оцінки, проведення контрольних відборів управителя, укладення договорів управління активами) передано вказані арештовані вагони на відповідальне зберігання АТ «Укрзалізниця» з правом комерційного використання (управління) зазначеними вагонами та правом користування, володіння та розпорядження АТ «Укрзалізниця» грошовими коштами (доходами), отриманими від комерційного використання (управління) такими вагонами, на будь-які потреби, що виникають під час здійснення господарської діяльності АТ «Укрзалізниця»;
- зобов`язано АТ «Укрзалізниця» в автоматизованому банку даних парку вантажних вагонів визначити приналежність зазначених вагонів до АТ «Укрзалізниця» на час дії арешту.
08.07.2024 Лондонський суд міжнародного арбітражу прийняв рішення у справі №235760 за первісним позовом ТОВ «СВГ Плюс» до Компанії «Snel Energy Limited» про стягнення попередньої оплати за контрактом №SNEL/SP-LPG22 від 01.12.2022 та за зустрічним позовом компанії «Snel Energy Limited» до ТОВ «СВГ Плюс» про стягнення збитків, яким вирішено: 
- стягнути із компанії «Snel Energy Limited» на користь ТОВ «СВГ Плюс» 530 200,00 доларів США;
- стягнути із ТОВ «СВГ Плюс» на користь компанії «Snel Energy Limited» 462 500,00 доларів США;
- після проведення взаємозаліку, із компанії «Snel Energy Limited» на користь ТОВ «СВГ Плюс» стягнути 67 700,00 доларів США, складні відсотки у розмірі 4% від суми 67 700,00 доларів США, починаючи із 31.03.2022 до повної сплати;
- кожна сторона несе свою частку арбітражних витрат у розмірі 46 371,07 фунтів стерлінгів і свої юридичні витрати.
10.03.2025 Київський апеляційний суд ухвалою у справі №824/18/25 заяву представника ТОВ «СВГ Плюс» задовольнив; визнав і надав дозвіл на виконання арбітражного рішення Лондонського суду міжнародного арбітражу від 08.07.2024 у справі №235760 за первісним позовом ТОВ «СВГ Плюс» до компанії «Snel Energy Limited» про стягнення попередньої оплати за контрактом №SNEL/SP-LPG22 від 01.12.2022 та за зустрічним позовом компанії «Snel Energy Limited» до ТОВ «СВГ Плюс» про стягнення збитків.
02.07.2025 Радою національної безпеки і оборони України прийнято рішення «Про примусове вилучення в Україні об`єктів права власності Російської Федерації та її резидентів» за переліком згідно з додатком.
Згідно із Переліком об`єктів права власності (рухоме майно) Російської Федерації та її резидентів, які підлягають примусовому вилученню в Україні, підлягає вилученню в тому числі вагон №76617539 (цистерна залізнична газова), власником якого є Акціонерне товариство «Норд» (російською мовою: Акционерное общество «Норд»).
02.07.2025 Президент України Указом «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 2 липня 2025 року "Про примусове вилучення в Україні об`єктів права власності Російської Федерації та її резидентів"» увів в дію це рішення РНБОУ.
03.09.2025 Верховна рада України прийняла Закон України «Про затвердження Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 2 липня 2025 року "Про примусове вилучення в Україні об`єктів права власності Російської Федерації та її резидентів"».
ДЖЕРЕЛА ПРАВА. ОЦІНКА АРГУМЕНТІВ УЧАСНИКІВ СПРАВИ.
Згідно із ч. 1 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.
ТОВ «СВГ Плюс» зазначає, що внаслідок дій та рішень держави в особі правоохоронних органів, АРМА та АТ «Укрзалізниця» набули у своє управління та користування спірний вагон без понесення будь-яких втрат, натомість позивач через такі дії поніс значні витрати у розмірі відновної вартості вагону №76617539, які сплатив на користь постачальника товару відповідно до рішення Лондонського суду міжнародного арбітражу від 08.07.2024, проте не отримав в своє користування цей вагон.
Таким чином, на думку позивача, внаслідок накладення арешту та передання в управління АРМА спірного вагону, а також передачі цього вагону на відповідальне зберігання АТ «Укрзалізниця» з правом комерційного використання ухвалами суду від 06.04.2022 та від 11.04.2022, відповідачі -1 та -2 отримали в управління та користування вагон №76617539 за рахунок ТОВ «СВГ Плюс», у зв`язку з чим повинні повернути такі права останньому.
Суд зазначає, що правові та організаційні засади функціонування АРМА визначає Закон України «Про Національне агентство України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів».
Національне агентство України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, є центральним органом виконавчої влади із спеціальним статусом, що забезпечує формування та реалізацію державної політики у сфері виявлення та розшуку активів, на які може бути накладено арешт у кримінальному провадженні чи у справі про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави, та/або з управління активами, на які накладено арешт у кримінальному провадженні чи у справі про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави або які конфісковано у кримінальному провадженні чи стягнено за рішенням суду в дохід держави внаслідок визнання їх необґрунтованими ( ч. 1 ст. 2 ЗУ «Про Національне агентство України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів»).
У пунктах 1 та 4 статті 1 ЗУ «Про Національне агентство України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів» наведені визначення, зокрема:
- активи - кошти, майно, майнові та інші права, на які може бути накладено або накладено арешт у кримінальному провадженні чи у справі про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави або які конфісковані за рішенням суду у кримінальному провадженні чи стягнені за рішенням суду в дохід держави внаслідок визнання їх необґрунтованими;
- управління активами - діяльність із володіння, користування та розпорядження активами, на які накладено арешт у кримінальному провадженні чи у справі про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави і вирішено питання про їх передачу Національному агентству України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, тобто забезпечення збереження активів, збереження (за можливості - збільшення) їх економічної вартості, передача їх в управління або реалізація активів у випадках та порядку, передбачених цим Законом, а також реалізація активів, конфіскованих у кримінальному провадженні чи стягнених за рішенням суду в дохід держави внаслідок визнання їх необґрунтованими.
За умовами ч. 1 ст. 19 ЗУ «Про Національне агентство України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів» активи приймаються Національним агентством в управління на підставі: 1) ухвали слідчого судді, суду про передачу активів Національному агентству для здійснення заходів з управління активами з метою забезпечення його збереження або збереження його економічної вартості; 2) ухвали слідчого судді, суду про передачу активів Національному агентству для реалізації; 3) згоди власника активів.
Управління рухомим та нерухомим майном, цінними паперами, майновими та іншими правами здійснюється Національним агентством шляхом передачі відповідних активів в управління в порядку, визначеному цим Законом, або їх реалізації (ч. 1 ст. 21 ЗУ «Про Національне агентство України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів»).
За умовами ч. 2 ст. 21 ЗУ «Про Національне агентство України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів» управління активами здійснюється управителем активом на підставі договору, укладеного відповідно до глави 70 Цивільного кодексу України, з урахуванням особливостей, визначених цим Законом. Управління активами здійснюється на умовах ефективності, а також збереження (за можливості - збільшення) їхньої економічної вартості.
Згідно зі ст. 131 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України) заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Заходами забезпечення кримінального провадження є, в тому числі арешт майна. 
Так, за змістом частини 1 ст. 132 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом. Клопотання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження на підставі ухвали слідчого судді подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування, якщо інше не передбачено пунктом 2 цієї частини.
Арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб (ч. 1 ст. 170 КПК України).
Згідно з положеннями п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.
Відповідно до ч. 1 статті 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Згідно із абзацом 7 частини 6 статті 100 КПК України речові докази вартістю понад 200 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, якщо це можливо без шкоди для кримінального провадження, передаються за письмовою згодою власника, а в разі її відсутності - за рішенням слідчого судді, суду Національному агентству України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, для здійснення заходів з управління ними з метою забезпечення їх збереження або збереження їхньої економічної вартості, а речові докази, зазначені в абзаці першому цієї частини, такої самої вартості - для їх реалізації з урахуванням особливостей, визначених законом.
Суд зазначає, що арешт активів, які є речовими доказами та об`єктами ймовірної конфіскації, а також їх передача в управління Національного агентства на підставі ухвали слідчого судді (суду) є діями, які здійснюються з метою досягнення завдань кримінального провадження.
Саме ухвала про арешт активів є тим самим рішенням органу судової влади, яке тимчасово позбавляє власника відповідних прав.
З моменту арешту активів право власності власника цих активів є тимчасово обмеженим: власник тимчасово позбавляється прав володіння, розпорядження та користування майном, не може самостійно визначати долю активів, самостійно ними користуватися, зокрема передавати їх в тимчасове володіння чи користування третім особам.
Ухвала слідчого судді (суду) про передачу активів в управління Національному агентству є визначеним слідчим суддею (судом) спеціальним порядком зберігання речових доказів, яким забезпечується виконання ухвали про арешт цих активів.
Отже з моменту постановлення слідчим суддею (судом) ухвали про арешт активів та ухвали про їх передачу в управління Національному агентству, виключно останнє є особою, уповноваженою здійснювати права володіння, користування та розпорядження цим майном, зокрема має визначене Законом, зокрема частиною другою статті 21 Закону України «Про Національне агентство України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів».
Да аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 25.02.2021 у справі №910/800/19, від 08.06.2021 у справі 910/11203/20, від 31.05.2022 у справі №910/20577/20.
З матеріалів справи вбачається та не заперечується позивачем, що станом на день поставки товару в Україну за контрактом №SNE/SP-01 власником вагону №76617539 було Акціонерне товариство «Норд» (Російська Федерація).
При цьому, матеріали справи не містять будь-яких доказів на підтвердження того, що в подальшому право власності на спірний вагон було відчужено АТ «Норд» (АО «Норд») на користь будь-якої іншої особи.
Судом встановлено, що 06.04.2022 слідчим суддею Шевченківського районного суду м. Києва ухвалою у справі №761/6582/22 накладено арешт в рамках кримінального провадження №72022000410000003 із забороною відчуження, розпорядження та/або користування майном, а саме на: залізничні вагони, що перебувають у власності нерезидентів Російської Федерації за номерами згідно із переліком, у тому числі із №76617539.
Також судом встановлено, що 11.04.2022 слідчим суддею Шевченківського районного суду м. Києва ухвалою у справі №761/6594/22:
- передано Національному агентству України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів в управління або передачі в управління за договором у порядку та на умовах визначених статей 1, 9, 19-24 Закону України «Про Національне агентство України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів» речові докази у кримінальному провадженні №72022000410000003, а саме арештовані вагони за номерами згідно із наведеним переліком, в тому числі №76617539;
- до завершення заходів організації управління майном Національним агентством України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів (прийняття зазначених активів в управління, проведення їх оцінки, проведення контрольних відборів управителя, укладення договорів управління активами) передано вказані арештовані вагони на відповідальне зберігання АТ «Укрзалізниця» з правом комерційного використання (управління) зазначеними вагонами та правом користування, володіння та розпорядження АТ «Укрзалізниця» грошовими коштами (доходами), отриманими від комерційного використання (управління) такими вагонами, на будь-які потреби, що виникають під час здійснення господарської діяльності АТ «Укрзалізниця»;
- зобов`язано АТ «Укрзалізниця» в автоматизованому банку даних парку вантажних вагонів визначити приналежність зазначених вагонів до АТ «Укрзалізниця» на час дії арешту.
Суд зазначає, що станом на день розгляду цієї справи по суті арешт в рамках кримінального провадження №72022000410000003 із забороною відчуження, розпорядження та/або користування майном, а саме на: залізничні вагони, що перебувають у власності нерезидентів Російської Федерації за номерами згідно із переліком, у тому числі із №76617539, не скасовано.
За змістом ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів.
Згідно зі статтею 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.
Частиною 1 ст. 316 ЦК України визначено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ч. 1 ст. 317 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.
У відповідності до статті. 395 ЦК України речовими правами на чуже майно є: 1) право володіння; 2) право користування (сервітут); 3) право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис); 4) право забудови земельної ділянки (суперфіцій). Законом можуть бути встановлені інші речові права на чуже майно.
Згідно зістаттею 396 ЦК України особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу.
Відповідно до положень статті 397 ЦК України володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Право володіння чужим майном може належати одночасно двом або більше особам. Фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду.
Статтею 398 ЦК України передбачено, що право володіння виникає на підставі договору з власником або особою, якій майно було передане власником, а також на інших підставах, встановлених законом.
Недобросовісний володілець зобов`язаний негайно повернути майно особі, яка має на нього право власності або інше право відповідно до договору або закону, або яка є добросовісним володільцем цього майна. У разі невиконання недобросовісним володільцем цього обов`язку заінтересована особа має право пред`явити позов про витребування цього майна (ст. 400 ЦК України). 
За змістом статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Згідно з частиною першою статті 4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.
Реалізуючи передбачене статтею 55 Конституції України, статтею 4 ГПК України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.
Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Водночас зазначені норми не означають, що кожний позов, поданий до суду, має бути задоволений. Якщо позивач не довів порушення його права чи безпосереднього інтересу, в позові слід відмовити. Близький за змістом правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.09.2021 у справі № 761/45721/16-ц.
Аналіз наведених норм свідчить про те, що підставою для звернення особи до суду є наявність у неї порушеного права та/або законного інтересу. Таке звернення здійснюється особою, якій це право належить, і саме з метою його захисту. Відсутність обставин, які підтверджували б наявність порушення права та/або законного інтересу особи, за захистом якого вона звернулася, є підставою для відмови у задоволенні такого позову.
Особа, яка звертається до суду з позовом вказує у позові власне суб`єктивне уявлення про її порушене право та/або охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.
У свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, у тому числі, щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах.
Оцінка предмета заявленого позову, а відтак наявності підстав для захисту порушеного права та/або інтересу позивача, про яке ним зазначається в позовній заяві, здійснюється судом, на розгляд якого передано спір, крізь призму оцінки спірних правовідносин та обставин (юридичних фактів), якими позивач обґрунтовує заявлені вимоги (такий правовий висновок Верховного Суду викладений у постановах від 19.09.2019 у справі № 924/831/17, від 28.11.2019 у справі № 910/8357/18, від 22.09.2022 у справі № 924/1146/21, від 06.10.2022 у справі № 922/2013/21, від 17.11.2022 у справі № 904/7841/21, від 29.08.2023 у справі №922/1500/18).
Отже, як зазначено судом вище, позивач вважає, що внаслідок виконання останнім рішення Лондонського суду міжнародного арбітражу від 08.07.2024 ТОВ «СВГ Плюс» набуло права користування та володіння спірним вагоном, оскільки сплатило на користь постачальника товару за контрактом №SNE/SP-01 від 18.05.2021 відновлювальну вартість вагонів, в тому числі спірного вагону, у зв`язку з чим набуло права володіння та користування вагоном №76617539.
Проте, суд вважає ці твердження позивача помилковими, оскільки рішенням Лондонського суду міжнародного арбітражу не встановлені обставини переходу права володіння та користування спірним вагон, у цьому рішенні суд лише зазначив про порушення позивачем умов контракту №SNE/SP-01 від 18.05.2021 щодо повернення постачальнику (який, у свою чергу, не є власником спірного вагону), вагонів, у тому числі вагону №76617539, якими перевозився товар на територію України з території Російської Федерації, при цьому матеріалами справи також не підтверджено право володіння та користування спірним вагоном у компанії «Socar New Energy Limited», яка була постачальником за контрактом №SNE/SP-01 від 18.05.2021. 
Також матеріали справи не містять будь-яких доказів на підтвердження того, що власник вагону №76617539 передав позивачу права володіння та користування спірним вагоном.
При цьому суд звертає увагу позивача, що завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Більше того, як встановлено судом Президент України Указом «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 2 липня 2025 року "Про примусове вилучення в Україні об`єктів права власності Російської Федерації та її резидентів"» від 02.07.2025 увів в дію рішення РНБОУ "Про примусове вилучення в Україні об`єктів права власності Російської Федерації та її резидентів" згідно із яким, вагон №76617539 (цистерна залізнична газова), власником якого є Акціонерне товариство «Норд» (Російська Федерація), підлягає примусовому вилученню в Україні.
Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Статтею 74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.
Відповідно до вимог ст. 76, 77 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Статтею 86 ГПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). 
За таких обставин, ураховуючи встановлене вище, суд дійшов висновку про відсутність порушеного права Товариства з обмеженою відповідальністю «СВГ Плюс» внаслідок накладення арешту та передання в управління АРМА спірного вагону, а також передачі цього вагону на відповідальне зберігання АТ «Укрзалізниця» з правом комерційного використання ухвалами суду від 06.04.2022 та від 11.04.2022, що має наслідком відмову у задоволенні позову. 

ВИСНОВКИ СУДУ.
Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «СВГ Плюс».

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ.
Витрати по сплаті судового збору згідно зі ст. 129 ГПК України покладаються на позивача.
Керуючись статтями 129, 233, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд
ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «СВГ Плюс» - відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів у порядку, передбаченому чинним законодавством України.

Повний текст рішення складено: 06.05.2026.

Суддя Віта БОНДАРЧУК