ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ 
8-й під`їзд, Держпром, майдан Свободи, 5, м. Харків, 61022 
тел. приймальня (057) 705-14-14, тел. канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41 
_______________________________________________________________________

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" червня 2026 р.	м. Харків	Справа № 922/1236/26	

Господарський суд Харківської області у складі:
судді Жиляєва Є.М. 

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу 
за позовом 	Товариства з обмеженою відповідальністю "Марлайн" (65005, м. Одеса, вул. Дальницька, б. 46) 	
до 	Фізичної особи-підприємця Ріндап-Лонгса Самуеля Джонни ( АДРЕСА_1 ) 	
про 	стягнення 44794,96 грн. 	
без виклику учасників справи

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю "Марлайн" звернулося до Господарського суду Харківської області з позовом до відповідача - Фізичної особи-підприємця Ріндап-Лонгса Самуеля Джонни, в якому просить суд стягнути з відповідача на свою користь 60744,68 грн заборгованості за договором №21112025-1 про транспортно-експедиційні послуги з перевезення вантажу від 21.11.2025 року. Позов обґрунтовано неналежним виконанням з боку відповідача своїх зобов`язань за договором №21112025-1 про транспортно-експедиційні послуги з перевезення вантажу від 21.11.2025 року в частині здійснення повної та своєчасної оплати наданих послуг.
Також до стягнення заявлені судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 3328,00 грн. та 15000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.
Ухвалою господарського суду Харківської області від 14.04.2026 позовну заяву прийнято судом до розгляду та відкрито провадження у справі. Приймаючи до уваги малозначність справи в розумінні ч. 5 ст. 12 ГПК України, враховуючи ціну позову, характер спірних правовідносин та предмет доказування, господарським судом вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, у зв`язку з чим надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву, а позивачу - для подання відповіді на відзив.
Товариством з обмеженою відповідальністю "Марлайн" було подано заяву про зменшення розміру позовних вимог (вх. №10128 від 28.04.2026), в якій позивач зазначає про те, що у зв`язку з частковим погашенням Відповідачем заборгованості у сумі 15949,72 грн (сума сплачена 22.04.2026), позивач зменшує суму позовних вимог, таким чином, залишок заборгованості відповідача перед позивачем за договором №21112025-1 про транспортно-експедиційні послуги з перевезення вантажу від 21.11.2025 становить 44794,96 грн., замість 60744,68 грн.
Ухвалою господарського суду Харківської області від 30.04.2026 прийнято до розгляду заяву ТОВ "Марлайн" про зменшення розміру позовних вимог (вх. №10128 від 28.04.2026) та подальший розгляд справи ухвалено здійснювати з її врахуванням.
06.05.2026 через загальний відділ діловодства суду через підсистему "Електронний суд" від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (вх. №10830), який досліджено та приєднано до матеріалів справи.
03.06.2026 через загальний відділ діловодства суду від позивача надійшла відповідь на відзив (вх. №13486), яку досліджено та приєднано до матеріалів справи.
З метою повідомлення сторін про розгляд даної справи, судом було направлено копії ухвали про відкриття провадження у справі учасникам справи.
Позивач про розгляд справи повідомлений своєчасно та належним чином, про що свідчить наявна в матеріалах справи довідка про доставку електронного листа, а саме "Ухвала про відкриття провадження (спрощене)" від 14.04.2026 до електронного кабінету позивача підсистеми "Електронний суд" єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (ЄСІТС).
Відповідач про розгляд справи повідомлений своєчасно та належним чином, про що свідчить наявне в матеріалах справи рекомендоване повідомлення за вих.№004550 про вручення копії ухвали суду від 14.04.2026 відповідачу 21.04.2026.
Відповідно до ч. 5 ст. 252 ГПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. Будь-яких заяв або клопотань, про можливість подання яких було роз`яснено ухвалою Господарського суду Харківської області від 14.04.2026, на адресу суду від учасників справи не надходило, як і не надходило клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідно до ст. 252 ГПК України.
Положеннями частини другої статті 14 ГПК України передбачено, що учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частини третя статті 13 ГПК України).
Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").
Отже, матеріали справи свідчать про те, що судом було створено всім учасникам судового процесу належні умови для доведення останніми своїх правових позицій та надання ними доказів, які, на їх думку, є достатніми для обґрунтування своїх вимог та заперечень. Окрім того, судом було вжито всіх заходів, в межах визначених чинним законодавством повноважень, щодо всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи.
За висновками суду, в матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розгляну за наявними матеріалами справи.
Згідно з ч. 4 ст. 240 ГПК України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення.
Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.
21.11.2025 між позивачем (виконавець) та відповідачем (замовник) було укладено договір №21112025-1 на транспортно-експедиційні послуги з перевезення вантажу від 21,11.2025 року (далі-Договір), відповідно до умов пункту 1.1. якого замовник доручає, а виконавець бере на себе зобов`язання за рахунок замовника виконати послуги з організації транспортно-експедиційного обслуговування, перевезення експортно-імпортних та транзитних вантажів замовника в стандартних 20-ти та 40 фунтових контейнерах по території України та в міжнародному сполученні, та надання інших послуг, які пов`язані з виконанням даного Договору, в тому числі брокерські послуги, пов`язані з декларуванням товарів, що належать замовнику та переміщуються через митний кордон України.
Згідно з умовами пункту 1.2. Договору, послуги по даному договору надаються на підставі письмової заявки замовника, в якій узгоджено умови перевезення, а також заявлено дані щодо вантажу, що перевозиться (згідно з Додатком №1 до даного Договору).
Позивач звернувся з даним позовом до суду, в якому зазначає про те, що на виконання умов договору №21112025-1 на транспортно-експедиційні послуги з перевезення вантажу від 21.11.2025 року позивачем були надані відповідачу послуги на загальну вартість 81836,58 грн, згідно рахунку на оплату №3754 від 05.12.2025 року на суму 60 744,68грн. та рахунку на оплату № 3802 від 10.12.2025 року на суму 21 091,90 грн.
Виконуючи умови договору, позивачем були направлені рахунки на оплату №3754 від 05.12.2025 року та № 3802 від 10.12.2025 року шляхом електронного та поштового зв`язку.
На підставі отриманих рахунків відповідачем було проведено часткову оплату за рахунком на оплату № 3002 від 10.12.2025 року на суму 21091,90грн.
Послуги були прийняті відповідачем без будь-яких зауважень.
Внаслідок невиконання відповідачем своїх договірних зобов`язань за договором, в частині оплати послуг, у відповідача перед позивачем виникла заборгованість, яка, з урахуванням прийнятої до розгляду заяви позивача про зменшення розміру позовних вимог, становить 44794,96 грн.
Відповідач у відзиві на позовну заяву відповідач заперечує проти задоволення вимог позивача, зазначаючи про те, що затримка у розрахунках між сторонами була викликана сукупністю об`єктивних обставин, які мають форс-мажорний характер. На стадії розмитнення вантажу Відповідач діяв добросовісно та сплатив усі розраховані митним брокером збори до прибуття вантажу, проте внаслідок перегляду митної вартості контролюючими органами Відповідач був змушений додатково сплатити понад 400 000 грн. Розмір додаткового фінансового навантаження, покладеного на Відповідача рішенням митного органу значно перевищує розмір заборгованості, що розглядається у даній справі. Позивач дізнався про ситуацію на митниці раніше за Відповідача, оскільки саме водій Позивача безпосередньо перебував із вантажем на митному складі. Представник Позивача зателефонував Відповідачу з проханням вирішити це питання для звільнення водія з контейнером. Таким чином, Позивач не лише був обізнаний про виникнення перешкод, а й фактично став першим джерелом інформації про втручання державних органів у процес оформлення вантажу. Згідно з пунктом 5.1 Договору №21112025-1, сторони звільняються від відповідальності за невиконання зобов`язань, якщо воно є наслідком дій органів влади, які безпосередньо вплинули на виконання договірних умов. Рішення Вінницької митниці про коригування митної вартості товарів № иА401000/2025/000295/2 від 04.12.2025 року, є саме таким актом державного органу, що призвів до вилучення обігових коштів Відповідача в обсязі, який значно перевищував попередні розрахунки. Відповідно до цього документа, митним органом було прийнято рішення про збільшення митної вартості товару, внаслідок чого на Відповідача було покладено обов`язок сплатити додатково митні платежі, що не були передбачені Відповідачем на момент укладання Договору з Позивачем. Раптове збільшення фінансового навантаження створило об`єктивну неможливість вчасного розрахунку за рахунками, виставленим Позивачем безпосередньо в період здійснення вищезгаданих митних процедур. Крім того, Відповідач зіткнувся з наслідками енергетичної кризи, що призвела до простою підприємств-фасувальників, які є основними покупцями його товару. Протягом усього зимового періоду 2025-2026 рр. збут продукції було фактично унеможливлено через системні відключення електроенергії, про що Відповідач також повідомляв Позивача. У даному контексті вбачається прямий причинно-наслідковий зв`язок між вищезазначеними форс-мажорними обставинами та неможливістю вчасного виконання фінансових зобов`язань. Відповідач діяв добросовісно та здійснив часткове погашення заборгованості. Станом на дату подання відзиву залишок становить 44794,96 грн. Пункт 5.3 Договору прямо передбачає, що в разі настання форс-мажорних обставин строк, передбачений для виконання зобов`язань по даному Договору, продовжується на час дії форс-мажорних обставин та ліквідації їх наслідків, отже термін оплати рахунків Позивача автоматично подовжився на весь період існування перешкод, що виникли не з вини Відповідача. З огляду на викладене, затримка у розрахунках сталася внаслідок надзвичайних обставин. Втручання органів влади у процес розмитнення вантажу та енергетична криза створили об`єктивний фінансовий бар`єр, який унеможливив вчасне виконання зобов`язань. Враховуючи, що Відповідач досі перебуває у процесі врегулювання питань із митними органами та подолання наслідків зупинки виробництва покупців, тривалість форс-мажорних обставин триває, що згідно з п. 5.3 Договору легітимізує подовження строку оплати, тому Відповідач не є таким, що прострочив виконання зобов`язання, а тому вимоги про стягнення заборгованості є передчасними та необґрунтованими.
Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.
Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
У відповідності до ст. 509 ЦК України, в силу господарського зобов`язання, яке виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.
Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором транспортного експедирування. 
Відповідно до ч.1 ст. 929 ЦК України за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу.
Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Розділом 3 договору унормовані умови оплати, а саме визначено, що вартість послуг виконавця погоджується сторонами та вказується в заявці на ТЕО перед кожним конкретним перевезенням. Після погодження вартість послуг відображається в рахунках, які виставляються виконавцем. Додаткові витрати, які пов`язані з всілякими перевірками вантажу контролюючими органами, сплатою рахунків за зберігання, демередж, інших рахунків лінійного агенту, використання інфраструктури порту, простій автотранспорту, страхування контейнера, страхування небезпечного вантажу, штрафи, витрати на придбання валюти на міжбанківському ринку та інші витрати, сплачуються замовником на протязі 5 (п`яти) робочих днів з моменту пред`явлення рахунку виконавцем. Розрахунки по даному Договору здійснюються в національній валюті України (UAH).
Всі рахунки виконавця замовник зобов`язаний сплатити протягом 5 (п`яти) робочих днів з дати отримання рахунку від виконавця шляхом факсимільної та/або електронного зв`язку. Всі банківські витрати по перерахуванню грошових коштів сплачуються за рахунок замовника.
Пунктом 3.4 договору визначено, що за домовленістю сторін, сплата послуг виконавця може бути здійснена на умовах часткової, повної передоплати чи по факту надання послуг на підставі пред`явлених рахунків на протязі 5 (п`яти) робочих днів з моменту пред`явлення рахунку виконавцем.
Відповідно до статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до вимог статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Стаття 12 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність» передбачає, що клієнт зобов`язаний своєчасно надати експедитору повну, точну і достовірну інформацію щодо найменування, кількості, якості та інших характеристик вантажу, його властивостей, умов його перевезення, іншу інформацію, необхідну для виконання експедитором своїх обов`язків за договором транспортного експедирування, а також документи, що стосуються вантажу, які потрібні для здійснення митного, санітарного та інших видів державного контролю і нагляду, забезпечення безпечних умов перевезення вантажу.
Клієнт зобов`язаний у порядку, передбаченому договором транспортного експедирування, сплатити належну плату експедитору, а також відшкодувати документально підтверджені витрати, понесені експедитором в інтересах клієнта в цілях виконання договору транспортного експедирування.
Відповідно до статті 14 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність» за невиконання або неналежне виконання обов`язків, які передбачені договором транспортного експедирування і цим Законом, експедитор і клієнт несуть відповідальність згідно з Цивільним кодексом України, іншими законами та договором транспортного експедирування.
Згідно приписів статті 9 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність" перевезення вантажів супроводжується товарно-транспортними документами, складеними мовою міжнародного спілкування залежно від обраного виду транспорту або державною мовою, якщо вантажі перевозяться в Україні. При перевезенні вантажів автомобільним транспортом складається міжнародна автомобільна накладна (CMR).
Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Із обставин справи убачається, що на виконання умов договору сторони підписали Заявку на ТЕО №10199 від 21.11.2025, за умовами якої позивач мав організувати перевезення 40 футового контейнеру МЦКІІ2656250, загальною вагою вантажу 12000кг, за маршрутом: ЧРП, м. Чорноморськ (України) - м. Могилів-Подільський (Україна).
Вартість перевезення: 1440 USD за курсом НБУ на день виставлення рахунку.
На виконання умов договору №21112025-1 на транспортно-експедиційні послуги з перевезення вантажу від 21.11.2025 року позивачем були надані відповідачу послуги на загальну вартість 81836,58грн, згідно рахунку на оплату №3754 від 05.12.2025 року на суму 60 744,68грн. та рахунку на оплату № 3802 від 10.12.2025 року на суму 21 091,90грн.
Також, із обставин справи убачається, що на виконання умов договору, позивачем були направлені рахунки на оплату №3754 від 05.12.2025 року та № 3802 від 10.12.2025 року шляхом електронного та поштового зв`язку.
Послуги були прийняті відповідачем без будь-яких зауважень.
Отже, враховуючи фактичні обставини справи та наведені норми законодавства, суд дійшов висновку про задоволення позову про стягнення заборгованості за договором №21112025-1 про транспортно-експедиційні послуги з перевезення вантажу від 21.11.2025 у розмірі 44794,96 грн., як обґрунтованого, підтвердженого доданими до матеріалів справи доказами та не спростованого відповідачем належними та допустимими доказами.
Щодо заперечень відповідача суд зазначає про те, що належних та допустимих доказів своєчасного та належного виконання ним грошових зобов`язань за договором №21112025-1 про транспортно-експедиційні послуги з перевезення вантажу від 21.11.2025 року, а також доказів, які підтверджують неможливість здійснення ним своєчасної та повної оплати відповідачем під час розгляду даної справи не надано, а тому дії відповідача щодо несвоєчасної сплати коштів за поставлений товар є порушенням положень договору та норм чинного законодавства.
Щодо посилання відповідача про наявність у даному випадку форс-мажорних обставин, пов`язаних із рішенням митного органу про коригування митної вартості товару та складною економічною ситуацією, зокрема перебоями в електропостачанні не можуть бути підставою для звільнення відповідача від виконання грошового зобов`язання в частині сплати наданих відповідачу послуг.
Відповідно до статті 617 Цивільного кодексу України, форс-мажорні обставини звільняють особу від відповідальності лише за умови доведення надзвичайності та невідворотності таких обставин, а також прямого причинного зв`язку між ними та неможливістю виконання конкретного зобов`язання.
Разом з тим, сам по собі факт виникнення фінансових труднощів, відсутності коштів, погіршення економічного стану підприємства чи збільшення витрат не є форс- мажорними обставинами у розумінні законодавства.
Посилання відповідача на рішення митного органу також є необґрунтованим, оскільки коригування митної вартості товару є звичайним елементом господарської діяльності суб`єкта зовнішньоекономічної діяльності та належить до підприємницького ризику відповідача.
При цьому з боку відповідача взагалі не доведено, яким саме чином прийняття митним органом відповідного рішення об`єктивно унеможливлювало здійснення відповідачем своєчасних та повних розрахунків із позивачем.
Аргументи відповідача про те, що позивач був обізнаний про ситуацію на митниці, не мають жодного правового значення для вирішення даного спору.
При цьому, обізнаність позивача про певні обставини не припиняє та не змінює грошових зобов`язань відповідача за договором і не звільняє останнього від обов`язку належного виконання взятих на себе договірних зобов`язань.
Частиною 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Таким чином, враховуючи вищенаведене, враховуючи, що відповідач в установленому порядку обставини, які повідомлені позивачем належними та допустимими доказами не спростував, позовні вимоги підлягають задоволенню повністю. 
Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується положеннями ст. 129 ГПК України та враховуючи висновки суду про повне задоволення позову покладає витрати по сплаті судового збору в розмірі 3328,00 грн. на відповідача.
Також, позивачем заявлено до стягнення 15000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.
Згідно з частиною 1 статті 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (частина 3 статті 123 ГПК України).
Відповідно до частин 1, 2 статті 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Положення статті 126 ГПК України передбачають, що для цілей розподілу судових витрат суд враховує: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Як слідує з матеріалів справи, 09.03.2026 між адвокатом Топуновою Анною Миколаївною (виконавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Марлайн" (замовник) було укладено Договір про надання правової (правничої) допомоги №03/26 (а.с. 49-51), відповідно до умов якого замовник доручає, а виконавець бере на себе зобов`язання надавати йому у відповідності до умов Договору, правову допомогу (представляти інтереси) в Господарському суді Харківської області, а замовник зобов`язується зі свого боку прийняти зазначені послуги та платити їх.
Відповідно до Додаткової угоди № 1 до Договору про надання правової (правничої) допомоги №03/26 (а.с. 52-53) сторони погодили та встановили вартість послуг адвоката, а саме:
- зустріч з директором ТОВ "Марлайн" Є.О. Калініним для обговорення підстав для подання заяви про видачу судового наказу (включаючи час дороги до замовника 1,00год., час зустрічі: 1,50год. та час дороги від клієнта: 1,00 год.);
- дослідження наданих замовником документів у справі, зібрання необхідних для справи доказів, підготовка заяви про видачу судового наказу, дослідження при цьому відповідного законодавства та судової практики.
Із матеріалів справи убачається, що позивачем спочатку було подано заяву про видачу судового наказу.
24.03.2026 Господарським судом Харківської області був виданий судовий наказ у справі №922/946/26 про стягнення з Фізичної особи-підприємця Ріндап-Лонгс Самуеля Джонна (код ЄДРПОУ НОМЕР_1 , місцезнаходження: АДРЕСА_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Марлайн" (код ЄДРПОУ 42948711, місцезнаходження: вул. Дальницька, буд. 46, м. Одеса, 65005) суму заборгованості 60744,68 грн та судового збору 332,80 грн. Сума стягнення (всього): 61077,48 грн.
31.03.2026 до суду від представника боржника ФОП Ріндап-Лонгс Самуеля Джонна надійшла заява (сформована в системі "Електронний суд" 30.03.2026) про скасування судового наказу, в якій боржник зазначає, що він не погоджується з вимогами стягувача, викладеними в заяві про видачу судового наказу від 20.03.2026 та просить суд скасувати судовий наказ від 24 березня 2026 року, виданий Господарським судом Харківської області по справі № 922/946/26.
За результатами вищенаведеного, ухвалою Господарського суду Харківської області від 31.03.2026 заяву представника боржника Фізичної особи-підприємця Ріндап-Лонгс Самуеля Джонна про скасування судового наказу задоволено, судовий наказ від 24 березня 2026 року у справі № 922/946/26 скасовано. 
З матеріалів справи убачається, що Додатковою угодою №2 від 02.04.2026 до Договору про надання правової (правничої) допомоги №03/26 (а.с. 54-55) сторони погодили та встановили вартість послуг адвоката, а саме:
- попереднє опрацювання матеріалів, консультування клієнта, формування правової позиції, опрацювання законодавчої бази, що регулюють спірні правовідносини (5,5 год.),
- підготовка та подання позову (48 год).
Відповідно до рахунку №04/26 від 02.04.2026 вартість правової (правничої) допомоги за Договором про надання правової (правничої) допомоги №03/26 становить 15000,00 грн. (а.с. 56).
В матеріалах справи також наявна належним чином засвідчена копія Акту здачі - приймання робіт (надання послуг) від 02.04.2026 відповідно до умов Договору про надання правової (правничої) допомоги №03/26 загальною вартістю 15000,00 грн. Вказаний акт підписано уповноваженими представниками сторін, підписи скріплено печатками (а.с. 57).
Також, у матеріалах справи наявні належним чином засвідчені копії ордеру серії ВН №1672152 від 09.03.2026 та свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, виданого гр. Топуновій Анні Миколаївні (а.с. 58, 59).
Виходячи з аналізу положень статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту адвокат отримує винагороду у вигляді гонорару, обчислення якого, підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.
При цьому адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплати гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката у залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв (аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 07.09.2020 у справі №910/4201/19).
Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого в самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.
Згідно з частиною 5 статті 126 ГПК України в разі недотримання вимог частини четвертої статті 126 ГПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Частиною 6 статті 126 ГПК України встановлено, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Разом із цим, відповідне клопотання відповідача про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката зводиться до незгоди із заявленою сумою відшкодування адвокатських витрат.
Так, відповідачем у клопотанні зазначено, що позивач долучає на підтвердження вказаних витрат договір № 03/26 від 9 березня 2026 року та додаткові угоди до нього, вказуючи, що до складу цих витрат входить, зокрема, попереднє опрацювання матеріалів, а також складання та подання заяви про видачу судового наказу. Проте, на переконання відповідача, підготовка та подання заяви про видачу судового наказу здійснювалися в межах іншого судового провадження, яке за своєю суттю є окремим від цього позовного провадження.
Таким чином, на переконання відповідача, частина заявлених Позивачем витрат на професійну правничу допомогу в сумі 5 000 грн, наданих в іншій справі (наказному провадженні), не підлягають стягненню з Відповідача, з огляду на відсутність безпосереднього зв`язку між вказаними діями представника Позивача та розглядом даного позову. Щодо іншої частини заявлених витрат на правничу допомогу, відповідач також вважає, що вони також підлягають суттєвому зменшенню.
Суд визнав необґрунтованими доводи відповідача, викладені у своєму клопотанні, та звертає увагу відповідача на наступне.
Заява про видачу судового наказу - це спрощена форма звернення до господарського суду, що виступає своєрідною альтернативою (пропозицією для відповідача вирішити безперечний спір). Суть цієї «пропозиції» полягає в тому, що кредитор, замість позовного розгляду (як в відбулось в даному випадку), просить суд одразу стягнути кошти за безперечною вимогою.
Втім відповідач не погодився з такою пропозицію вирішити безперечний спір з позивачем, що в свою чергу змусило позивача звернутись з даним позов до господарського суду.
Отже, беручи до уваги надані позивачем докази на підтвердження надання професійної правничої допомоги адвокатом та відсутність законних підстав для зменшення розміру відповідних витрат, суд дійшов висновку, що позивачем доведено розмір заявлених витрат на професійну правничу допомогу адвоката в сумі 15000,00 грн.
Відповідно до пункту 1 частини 4 статті 129 ГПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.
З огляду на те, що даним рішенням позовні вимоги задоволено повністю, витрати позивача на професійну правничу допомогу адвоката покладаються на відповідача в сумі 15000,00 грн.
На підставі викладеного, керуючись статтями 124, 129-1 Конституції України, статтями 1, 4, 12, 20, 46, 73, 74, 76-79, 86, 123, 129, 236-238 Господарського процесуального кодексу України, суд -   

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.
Стягнути з Фізичної особи-підприємця Ріндап-Лонгса Самуеля Джонни ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Марлайн" (65005, м. Одеса, вул. Дальницька, б. 46; код ЄДРПОУ 42948711) - 44794,96 грн. заборгованості за договором №21112025-1 про транспортно-експедиційні послуги з перевезення вантажу від 21.11.2025; 3328,00 грн. судового збору та 15000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.
Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення Господарського суду Харківської області може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги в порядку, встановленому статтями 254, 256-259 Господарського процесуального кодексу України. 
Повне рішення складено "29" червня 2026 р. 

Суддя		Є.М. Жиляєв