ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
вул. Симона Петлюри, 16/108, м. Київ, 01032, тел. (044) 235-95-51, е-mail: inbox@ko.arbitr.gov.ua

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" квітня 2026 р.  м. Київ Справа № 910/16578/25 

Господарський суд Київської області у складі судді Рябцевої О.О., розглянувши справу
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю “Стор Фуд Дистриб`юшн”, Київська обл., Білоцерківський р-н, с-ще Ставище
до Товариства з обмеженою відповідальністю “Торгівельна група Білібєрбос”, Київська обл., Бучанський р-н, с. Софіївська Борщагівка
про стягнення 761662,59 грн.

секретар судового засідання: Самусь В.С.

за участю представників:
від позивача: Ходзицкий Д.В. (керівник);
від відповідача: Вихрицький Р.П. (ордер серії АІ № 2131351 від 19.02.2026 р.).

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До господарського суду Київської області за підсудністю з Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю “Стор Фуд Дистриб`юшн” до Товариства з обмеженою відповідальністю “Торгівельна група Білібєрбос” про стягнення 761662,59 грн., з яких 656566,40 грн. боргу, 3248,23 грн. 3 % річних, 2626,26 грн інфляційних збитків, 33565,06 грн. пені та 65656,64 грн. 10 % штрафу.
Позовні вимоги обґрунтовано невиконанням відповідачем зобов`язання з оплати вартості поставленого позивачем товару у строк, встановлений п. 4.3 укладеного між сторонами Договору поставки № 0603/24 від 06.03.2024 р., у зв`язку з чим у відповідача виникла заборгованість у сумі 656566,40 грн. Враховуючи наявну заборгованість відповідача, позивачем на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України нараховано 3248,23 грн. 3 % річних, 2626,26 грн інфляційних збитків та на підставі п. 5.1. договору нараховано 33565,06 грн. пені та 65656,64 грн. 10 % штрафу.
Ухвалою господарського суду Київської області від 24.02.2026 р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у даній справі; розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи; судове засідання з розгляду справи по суті призначено на 17.03.2026 р.; встановлено строк для подання відповідачем відзиву на позов.
11.03.2026 р. до господарського суду Київської області через систему «Електронний суд» від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просить розстрочити виконання рішення суду в частині стягнення 600566,35 грн. заборгованості строком на дванадцять місяців рівними частинами з дати набрання рішенням законної сили; відмовити у задоволенні позову в частині стягнення 33565,06 грн. пені, 3248,23 грн. 3% річних, 2626,26 грн інфляційних збитків та 65656,64 грн. 10 % штрафу від суми заборгованості. Відповідач не заперечує наявності у нього основної заборгованості за договором у сумі 600566,35 грн (оскільки після подання позивачем позовної заяви та до відкриття провадження у справі судом, 23.01.2026 р. відповідач сплатив позивачу 56000,00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 145 від 23.01.2026 р.). Відповідач зазначає, що утворення цієї заборгованості виникло не внаслідок свідомого порушення відповідачем умов договору, а внаслідок об`єктивних обставин непереборної сили, які виникли поза контролем відповідача, оскільки протягом цього року країна агресор посилила атаки на енергетичну інфраструктуру, що призвело до вкрай негативних наслідків як для промислових об`єктів так і для фізичних осіб та підприємств у вигляді зокрема аварійних відключень електроенергії, обмежень споживання електричної енергії, ремонтних робіт енергетичних мереж. Відповідач вказує, що ці обставини непереборної сили також значною мірою вплинули і на відповідача, який є суб`єктом малого підприємництва та реалізує продукцію харчування на ринку «Столичний» за адресою Київська обл., Бучанський р-н, с. Софіївська Борщагівка, вул. Велика Кільцева, буд. 110-А. За твердженнями відповідача, оскільки він дотримується усіх вимог податкового та іншого законодавства, то відповідно реалізація продукції кінцевим споживачам може здійснюватися лише за стабільної роботи касових апаратів, а також банківських терміналів безготівкової оплати; реалізовувати товари без видачі фіскального чеку відповідач не має права, в протилежному випадку він може бути притягнутий до відповідальності та до нього можуть бути застосовані значні штрафні санкції з боку контролюючих органів. При цьому, за твердженнями відповідача, наявність електроенергії не завжди гарантує стабільну роботу інтернет з`єднань, а оскільки в останні роки переважна більшість українців все частіше надає перевагу безготівковому виду оплати, то таким чином за відсутності електроенергії та інтернет з`єднання, відповідач позбавлений можливості здійснювати нормальну та стабільну діяльність, що призводить до простою та значних збитків. Відповідач посилається також на те, що при загальному доході відповідача за вказаний період в розмірі 10528818,89 грн, його витрати за цей же період склали 9542832,64 грн, що становить 90,6% від доходу, та свідчить про те, що несплата відповідачем за договором поставки виникла не з підстав його умисної бездіяльності чи небажання виконувати договірні зобов`язання, а саме з підстав впливу на нього обставин непереборної сили. Зазначені обставини, на думку відповідача, свідчать про те, що наявні всі підстави для часткового задоволення позову, а також розстрочення виконання рішення суду. Відповідач зазначає, що оскільки він довів, що порушення зобов`язань за договором поставки сталося не внаслідок його умисних чи недбалих дій, а внаслідок обставин непереборної сили, то відповідно не підлягають застосуванню положення ст. 625 ЦК України щодо відповідальності за порушення зобов`язання. На думку відповідача, загальний нарахований позивачем розмір пені та штрафних санкцій складає 105096,19 грн, що становить майже 20% від суми основного боргу, що є неприпустимим та порушує вимоги ЦК України.
17.03.2026 р. до господарського суду Київської області від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій він просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Позивач зауважує, що він залишається сумлінним платником податків та партнером, незважаючи на ті самі обстріли, якими відповідач намагається виправдати свою бездіяльність, тобто, що всі суб`єкти працюють в однакових умовах. Позивач вказує, що ТОВ “Торгівельна група Білібєрбос” було зареєстровано 26.01.2024 р. (2 роки 1 місяць), тобто вже під час воєнного стану в Україні і під час дії загальних форс мажорних обставин, на які відповідач посилається. Позивач зазначає, що намагання відповідача довести свою сумлінність і старанність при здійсненні господарських операцій та роботі із контрагентами спростовуються всією історією роботи по даному договору (по якому відповідач визнає наявність заборгованості), тому що жодна поставка не була оплачена вчасно. Позивач вказує, що він додає до відповіді на відзив копію додаткової угоди до договору поставки від 24.03.2025 р. згідно з якою позивач та відповідач вже укладали графік реструктуризації штучно створеної простроченої відповідачем заборгованості і дає уяву про стиль роботи, обраний відповідачем зі своїми постачальниками. Позивач зазначає, що договір укладався та підписувався сторонами під час воєнного стану, у зв`язку з чим сторони не мають права посилатися на ці обставини як такі, що перешкоджають сторонам виконувати свої обов`язки за даним договором, крім обставин ведення активних бойових дій чи окупованих територій. Стосовно доданої до відзиву платіжної інструкції № 145 позивач звертає увагу суду на той факт, що оплата (яку підтверджує дана платіжна інструкція № 145) зроблена на іншу видаткову накладну, яка не має відношення до існуючого боргу та не є предметом розгляду даної справи. Щодо клопотання відповідача про розстрочення виконання рішення суду позивач вказує, що фінансове становище відповідача, яким обґрунтована винятковість обставин, що ускладнюють виконання судового рішення, з урахуванням того, що господарська діяльність здійснюється ним на власний ризик, не може бути безумовною підставою для надання відстрочки виконання судового рішення. Позивач стверджує, що він також здійснює свою господарську діяльність на власний ризик і що відповідачу неодноразово йшли на зустріч і навіть збільшили строк відтермінування на окрему категорію товару, але відповідач лише зловживає своїми правами як сторона договору так і сторона судового процесу.
Ухвалою господарського суду Київської області від 17.03.2026 р. відкладено судове засідання на 09.04.2026 р. 
Позивач у судових засіданнях позовні вимоги підтримав.
Представник відповідача у судове засідання 17.03.2026 р. не з`явився, а у судовому засіданні 09.04.2026 р. представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечував з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, та просив розстрочити виконання рішення суду строком на дванадцять місяців рівними частинами з дати набрання рішенням законної сили.
Розглянувши матеріали справи, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, заслухавши пояснення позивача та відповідача, суд

ВСТАНОВИВ:

06.03.2024 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю “Стор Фуд Дистриб`юшн” (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю “Торгівельна група Білібєрбос” (покупець) було укладено договір поставки № 0603/24.
Відповідно до п. 1.1. договору постачальник зобов`язаний передати у власність покупця продукти харчування, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити поставлений товар у строки, порядку і на умовах визначених цим договором.
Товар поставляється в асортименті за цінами визначеними сторонами в специфікації (додаток № 1 до цього договору), яка після підписання уповноваженими представниками сторін є невід`ємною частиною даного договору (п. 1.2. договору).
Відповідно до п. 1.3. договору право власності на товар переходить від постачальника до покупця і поставка вважається завершеною при підписанні уповноваженими представниками сторін видаткової накладної.
Найменування та кількість товару зазначаються в товарно-супровідних документах на кожну окрему партію товару, ціна на товар зазначається з урахуванням погодженої сторонами специфікації (п. 2.1. договору).
Згідно з п. 3.1. договору поставка товару здійснюється постачальником на умовах DDP (офіційні правила тлумачення торговельних термінів Міжнародної торгової палати Інкотермс 2020) - розподільчий склад та/або торгівельний об?єкт покупця, на підставі прийнятих постачальником до виконання замовлень покупця.
Пунктом 3.2. договору передбачено, що поставка товару здійснюється за рахунок постачальника, з урахуванням умов цього договору, якщо інше не буде узгоджено сторонами.
Відповідно до п. 3.3. договору замовлення покупця оформлюється на підставі даних специфікації та повинне містити усі нижче передбачені дані: дату подачі замовлення; дату та час поставки; найменування та адресу пунктів поставки торгової мережі покупця або інший пункт поставки товару; найменування, асортимент і кількість товару; іншу необхідну інформацію для належного виконання замовлення. Мінімальна вартість одного замовлення складає 25000 (двадцять п?ять тисяч) гривень 00 копійок. В разі коли вартість одного замовлення менше вказаної суми постачальник звільняється від обов?язку доставляти такий товар, при цьому покупець має право забрати товар самостійно зі складу постачальника.
Відповідно до п. 4.1. договору ціни на товар вказані у видаткових накладних або в специфікаціях, які є невід`ємною частиною цього договору.
Пунктом 4.3. договору передбачено, що покупець зобов?язаний здійснити розрахунок за товар у національній валюті України у безготівковій формі на поточний рахунок постачальника в термін 14 (чотирнадцять) календарних днів з моменту поставки товару.
Відповідно до п. 6.1. договору сторони погодилися, що у разі виникнення форс-мажорних обставин (дії нездоланної сили, які не залежали від волі сторін: військові дії, блокади, пожежі, повені, інші стихійні лиха та інше) строк виконання зобов`язань переноситься на період, протягом якого будуть діяти такі обставини. Достатнім доказом дії форс мажорних обставин є документ, виданий ТПП України.
Відповідно до п. 7.1. договору цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2024 р. 
Якщо жодна із сторін за 10 (десять) календарних днів до дати закінчення дії даного договору не повідомила про розірвання цього договору, договір вважається пролонгований строком на кожен наступний календарний рік. При відсутності заперечень сторін договір продовжує свою дію щорічно на один рік (п.п. 7.5. та 7.6. договору).
15.08.2025 р. між ТОВ “Стор Фуд Дистриб`юшн” (постачальник) та ТОВ “Торгівельна група Білібєрбос” (покупець) укладено додаткову угоду № 3 до договору поставки № 0603/24 від 06.03.2024 р., якою сторони домовились викласти п. 4.3. договору в наступній редакції: 
« 4.3. Покупець зобов?язаний здійснити розрахунок за товар у національній валюті України у безготівковій формі на поточний рахунок постачальника в наступні терміни: кава - TM Dallmayr - 14 (чотирнадцять) календарних днів; бакалія - TM Borges, TM Charky, TM Develey, TM Encona, TM Grace, TM ITLV, TM Monini, TM Roleski, TM Rafael, TM Salgado, TM Sante, TM Spilva, TM YAW!, TM Хлібці new - 30 (тридцять) календарних днів, з моменту поставки товару.»
Відповідно до ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.
Згідно з ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Частиною 1 ст. 692 Цивільного кодексу України встановлено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.
Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. 
Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару (ч. 2 ст. 692 Цивільного кодексу України).
Позивачем на виконання договору поставки № 0603/24 від 06.03.2024 р. було поставлено, а відповідачем прийнято товар (кава ТМ “Dallmayr”) на суму 336168,72 грн, що підтверджується видатковими накладними № 7728 від 09.10.2025 р. на суму 123293,76 грн; № 7729 від 09.10.2025 р. на суму 88553,04 грн; № 7731 від 09.10.2025 р. на суму 124321,92 грн.
Таким чином, відповідно до п. 4.3. договору у відповідача виникло зобов`язання з оплати позивачу 336168,72 грн за отриманий на підставі вказаних видаткових накладних товар (каву) до 23.10.2025 р.
Позивачем на виконання договору поставки № 0603/24 від 06.03.2024 р. було поставлено, а відповідачем прийнято товар (бакалію) на суму 320397,96 грн, що підтверджується видатковими накладними № 7727 від 09.10.2025 р. на суму 101257,32 грн; № 7730 від 09.10.2025 р. на суму 134878,68 грн; № 7732 від 09.10.2025 р. на суму 84261,96 грн.
Таким чином, відповідно до п. 4.3. договору у відповідача виникло зобов`язання з оплати позивачу 320397,96 грн за отриманий на підставі вказаних видаткових накладних товар (бакалію) до 10.11.2025 р. (08.11.2025 р. та 09.11.2025 р. вихідні дні).
Матеріали справи не містять доказів сплати відповідачем позивачу 656566,68 грн (336168,72 грн + 320397,96 грн).
Отже відповідач не виконав зобов`язання з оплати вартості товару у строк, встановлений п. 4.3. договору.
Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Суд не приймає доводи відповідача щодо часткової сплати боргу, оскільки надана відповідачем платіжна інструкція № 145 від 23.01.2026 р. на суму 56000,00 грн з призначенням платежу “оплата за товар згідно видаткової накладної № 6231 від 15.08.2025 р.” підтверджує оплату за видатковою накладною, стягнення боргу за якою не є предметом позову у даній справі.
Доводи відповідача щодо наявності обставин непереборної сили суд оцінює критично, оскільки перебої з електроенергією та інтернетом через атаки на енергетичну інфраструктуру, зниженням обсягів реалізації на ринку «Столичний», високим рівнем витрат не є форс-мажорними обставинами, з огляду на приписи ст. 14-1 Закону України “Про торгово-промислові палати в Україні” та крім того, такі обставини існували на час укладення між сторонами договору поставки від 06.03.2024 р. 
Згідно з приписами статей 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Таким чином, оскільки заборгованість відповідача перед позивачем у сумі 656566,68 грн за поставлений позивачем товар станом на час прийняття рішення не погашена, розмір вказаної заборгованості відповідає фактичним обставинам справи, то вимога про стягнення з відповідача 656566,40 грн (в межах позовних вимог) заборгованості підлягає задоволенню.
Також, позивач просить стягнути з відповідача 3248,23 грн 3 % річних та 2626,26 грн інфляційних втрат.
Згідно з ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Позивач просить стягнути з відповідача 3248,23 грн 3 % річних, нарахованих на заборгованість відповідача з урахуванням дат виникнення заборгованості за загальний період з 23.10.2025 р. по 29.12.2025 р.
Наданий позивачем розрахунок є неправильним, оскільки позивачем неправильно визначено початок періоду нарахування 3 % річних за прострочення виконання зобов`язання з оплати товару, оскільки останній день оплати поставленого товару (кави) припадав на 23.10.2025 р., а товару (бакалії) припадав на 10.11.2025 р.
Відповідно до правильного розрахунку з урахуванням правильних дат початку виникнення прострочення, здійсненого судом, сума 3 % річних, нарахованих на заборгованість відповідача за загальний період з 24.10.2025 р. по 29.12.2025 р. становить 3141,60 грн, які і підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.
Також, позивач просить стягнути з відповідача 2626,26 грн інфляційних втрат, нарахованих на заборгованість відповідача з урахуванням дат виникнення заборгованості за загальний період з 23.10.2025 р. по 29.12.2025 р., хоча фактично здійснює нарахування починаючи з листопада 2025 року.
Оскільки наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат є арифметично правильним, то суд дійшов висновку, що позовна вимога про стягнення з відповідача на користь позивача 2626,26 грн інфляційних втрат підлягає задоволенню.
Позивач просить стягнути 33565,06 грн пені та 65656,64 грн 10 % штрафу.
Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ч. 1 та ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Пунктом 5.1. договору поставки № 0603/24 від 06.03.2024 р. передбачено, що у разі несвоєчасної оплати покупцем поставленого товару покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, від вартості неоплаченого товару, за кожен день прострочення, в разі коли затримка розрахунків більше ніж 10 календарних днів, покупець сплачує додатковий штраф у розмірі 10 % від суми прострочення.
Позивач просить стягнути з відповідача 33565,06 грн пені, нарахованої на заборгованість відповідача з урахуванням дат виникнення заборгованості за загальний період з 23.10.2025 р. по 29.12.2025 р.
Наданий позивачем розрахунок пені є неправильним з тих самих підстав, що і розрахунок 3 % річних.
Відповідно до правильного розрахунку з урахуванням правильних дат початку виникнення прострочення, здійсненого судом, сума пені, нарахованої на заборгованість відповідача за загальний період з 24.10.2025 р. по 29.12.2025 р. становить 32463,19 грн, які і підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.
Позивач просить стягнути з відповідача 65656,64 грн 10 % штрафу.
Оскільки наданий позивачем розрахунок штрафу є арифметично правильним, то суд дійшов висновку, що позовна вимога про стягнення з відповідача на користь позивача 65656,64 грн 10 % штрафу підлягає задоволенню. 
Отже позовні вимоги позивача підлягають задоволенню частково. 
Щодо клопотання відповідача про розстрочення виконання рішення, суд зазначає наступне.
Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 331 ГПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.
Відповідно до ч. 4 ст. 331 ГПК України вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: ступінь вини відповідача у виникненні спору; стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.
Дослідивши доводи відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву щодо наявності підстав для розстрочення виконання рішення, судом не встановлено обставин, з якими ГПК України пов`язує можливість розстрочення виконання рішення. 
Фінансовий стан відповідача не є підставою для розстрочення виконання судового рішення.
Рішення про розстрочення виконання рішення суду має ґрунтуватись на додержанні балансу інтересів позивача та відповідача.
Обставини щодо введення на території України воєнного стану та пов`язані із цим наслідки, на які посилається відповідач, настали також і для позивача. 
Також судом враховано, що відповідач, знаючи про наявність боргу, під час розгляду справи не вжив жодних заходів на зменшення суми боргу.
Суд дійшов висновку, що наведені відповідачем обставини не свідчать про неможливість виконання рішення суду у даній справі, а лише відображають стан поточної діяльності відповідача, що не є обставинами, з якими закон пов`язує можливість розстрочення виконання судового рішення, з огляду на що клопотання відповідача про розстрочення виконання рішення задоволенню не підлягає.
Відповідно до вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
Керуючись ст. ст. 123, 129, 240-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково. 
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгівельна група Білібєрбос» (08131, Київська обл., Бучанський р-н, село Софіївська Борщагівка, вул. Велика Кільцева, будинок 110-А, код 45235194) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Стор Фуд Дистриб`юшн» (09401, Київська обл., Білоцерківський р-н, селище Ставище, вул. Цимбала Сергія, будинок 8/1, код 36405099) 656566,40 грн (шістсот п`ятдесят шість тисяч п`ятсот шістдесят шість грн 40 коп) боргу, 3141,60 грн (три тисячі сто сорок одна грн 60 коп) 3 % річних, 2626,26 грн (дві тисячі шістсот двадцять шість грн 26 коп) інфляційних втрат, 32463,19 грн (тридцять дві тисячі чотириста шістдесят три грн 19 коп) пені, 65656,64 грн (шістдесят п`ять тисяч шістсот п`ятдесят шість грн 64 коп) штрафу та 11406,81 грн (одинадцять тисяч чотириста шість грн 81 коп) судового збору.
2. В іншій частині позову відмовити. 

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 241 Господарського процесуального кодексу України, та може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом 20 днів з дня складення повного судового рішення, шляхом подання апеляційної скарги відповідно до ст. ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.
Повний текст рішення складено 20.05.2026 р.

Суддя О.О. Рябцева