РІШЕННЯ
Іменем України

21 травня 2026 року 
м. Київ

справа №990/92/26
адміністративне провадження № П/990/92/26 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду (далі -Суд): 
головуючого судді - Бевзенка В. М.,
суддів: Єзерова А. А., Коваленко Н. В., Кравчука В. М., Чиркіна С. М.,
розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження як суд першої інстанції справу № 990/92/26 за позовом ОСОБА_1 до Вищої кваліфікаційної комісії судів України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,
УСТАНОВИВ:
І. РУХ СПРАВИ ТА ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ
25 березня 2026 ОСОБА_1 (далі - позивача, ОСОБА_1 ) через систему "Електронний суд" звернувся до Верховного Суду як суду першої інстанції з позовною заявою до Вищої кваліфікаційної комісії судів України (далі - відповідач, ВККС України, Комісія), в якій, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 15.04.2026 просив:
- визнати протиправним та скасувати рішення ВККС України від 12.02.2026 № 40/вс-26 «Про відмову ОСОБА_1 в допуску до проходження кваліфікаційного оцінювання та участі в конкурсі на зайняття вакантних посад суддів у Спеціалізованому апеляційному адміністративному суді, оголошеному рішенням ВККС України від 29.10.2025 № 194/зп-25» (далі - оскаржуване рішення, рішення ВККС України від 12.02.2026 № 40/вс-26); 
- зобов`язати ВККС України повторно розглянути питання допуску до проходження кваліфікаційного оцінювання та участі в конкурсі на зайняття вакантних посад суддів у Спеціалізованому апеляційному адміністративному суді, оголошеному рішенням ВККС України від 29.10.2025 № 194/зп-25, на підставі поданих позивачем документів; 
- зобов`язати ВККС України допустити ОСОБА_1 до проходження кваліфікаційного оцінювання та участі в конкурсі на зайняття вакантних посад суддів у Спеціалізованому апеляційному адміністративному суді, оголошеному рішенням ВККС України від 29.10.2025 № 194/зп-25 та забезпечити позивачу можливість складати кваліфікаційний іспит та проходження подальших етапів зазначеного конкурсу; 
- стягнути з ВККС України витрати зі сплати судового збору. 
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.03.2026 для розгляду цієї справи визначено склад колегії суддів: Бевзенко В.М. - головуючий суддя, судді: Єзеров А. А., Коваленко Н. В., Кравчук В. М., Чиркін С. М.
Суд ухвалою від 31.03.2026 вирішив позовну заяву залишити без руху та надати позивачеві десятиденний строк з дня вручення копії ухвали для усунення недоліків позовної заяви шляхом надання Суду заяви про поновлення пропущеного строку звернення до суду та доказів на підтвердження поважності причин пропуску такого строку. 
В межах установленого Судом строку, позивач 09.04.2026 через систему "Електронний суд" направив до Суду заяву про поновлення пропущеного строку звернення до суду.
Суд ухвалою від 14.04.2026 визнав поважними причини пропуску ОСОБА_1 строку звернення до суду з цим позовом, поновив цей строк, відкрив провадження у цій справі та призначив її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження колегією суддів у складі п`яти суддів в судовому засіданні 06.05.2026 о 09 год 30 хвилин.
15.04.2026 позивач через систему "Електронний суд" подав до Суду заяву про уточнення позовних вимог. У вказаній заяві зазначив, що у пункті 3 прохальної частини позовної заяви помилково зазначив «Спеціалізованому окружному адміністративному суді» замість правильного «Спеціалізованому апеляційному адміністративному суді». Таким чином, уточнив пункт 3 позовної вимоги: «зобов`язати ВККС України допустити ОСОБА_1 до проходження кваліфікаційного оцінювання та участі в конкурсі на зайняття вакантних посад суддів у Спеціалізованому апеляційному адміністративному суді, оголошеному рішенням ВККС України від 29.10.2025 № 194/зп-25 та забезпечити позивачу можливість складати кваліфікаційний іспит та проходження подальших етапів зазначеного конкурсу».
29.04.2026 до Суду від ВККС України надійшов відзив на адміністративний позов, у якому відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог. 
04.05.2026 позивач через систему "Електронний суд" подав до Суду відповідь на відзив відповідача. 
У зв`язку з перебуванням суддів, які входять до складу колегії у відрядженні, судове засідання 06.05.2026 не відбулося.
Наступне судове засідання у цій справі, призначено на 21.05.2026 о 14 год 20 хвилин.
04.05.2026 позивач через систему "Електронний суд" подав до Суду заяву, у якій просив розгляд справи 21.05.2026 здійснювати за його відсутності та задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі.
У судове засідання 21.05.2026 позивач не з`явився. 
Представник відповідача - Предоляк Н.Ю. не заперечувала проти розгляду справи за відсутності позивача. Також представник відповідача заявила клопотання про подальший розгляд цієї справи у порядку письмового провадження. 
Суд, порадившись на місці, ухвалив клопотання представника відповідача про подальший розгляд справи у порядку письмового провадження - задовольнити, розглядати справу у письмовому провадженні.
З урахуванням приписів частини третьої статті 194 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), частини дев`ятої статті 205 КАС України судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у Суду матеріалів.
ІI. ОБСТАВИНИ СПРАВИ
Рішенням ВККС України від 29.10.2025 № 194/зп-25 (далі - рішення від 29.10.2025 № 194/зп-25) оголошено конкурс на зайняття 10 вакантних посад суддів у Спеціалізованому апеляційному адміністративному суді (далі - Конкурс) та затверджено умови його проведення (далі - Умови).
На виконання пункту 3 рішення від 29.10.2025 № 194/зп-25 на офіційному вебсайті Комісії та офіційному вебпорталі судової влади України 29.10.2025 розміщено оголошення про Конкурс та Умови.
Окрім того, пунктом 4 рішення від 29.10.2025 № 194/зп-25 визначено, що питання допуску до участі в Конкурсі вирішуються постійними колегіями ВККС України.
В Умовах Комісією визначено строк подання заяви та документів для участі в Конкурсі, роз`яснено їх форму та зміст, а також порядок їх подання, зокрема в електронній формі через офіційний вебсайт Комісії (ksk.vkksu.gov.ua).
У грудні 2025 року до Комісії надійшла заява ОСОБА_1 про допуск до участі в Конкурсі та проведення стосовно нього кваліфікаційного оцінювання для підтвердження здатності здійснювати правосуддя у відповідному суді.
Рішенням Комісії від 12.02.2026 № 40/вс-26 відмовлено ОСОБА_1 у допуску до проходження кваліфікаційного оцінювання та участі в конкурсі на зайняття вакантних посад суддів у Спеціалізованому апеляційному адміністративному суді, оголошеному рішенням ВККС України від 29.10.2025 року № 194/зп-25. 
Не погоджуючись з рішенням Комісії від 12.02.2026 № 40/вс-26 позивач звернувся до Суду з цим позовом.
IІI. ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ ТА ВИКЛАД АРГУМЕНТІВ УЧАСНИКІВ СПРАВИ 
На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що він узяв участь у конкурсі на зайняття 10 вакантних посад суддів у Спеціалізованому апеляційному адміністративному суді, оголошеному рішенням ВККС України від 29.10.2025 № 194/зп-25.
Проте відповідач рішенням від 12.02.2026 № 40/вс-26 відмовив йому у допуску до проходження кваліфікаційного оцінювання та участі в конкурсі на зайняття вакантних посад суддів у Спеціалізованому апеляційному адміністративному суді, оголошеному рішенням ВККС України 29.10.2025 № 194/зп-25 з тих підстав, що Комісією встановлено відсутність у кандидата ОСОБА_1 стажу професійної діяльності у сфері права на посаді державної служби категорії «Б» в органах державної влади, повноваження яких поширюються на всю територію України, щонайменше дев`ять років.
Рішення відповідача від 12.02.2026 № 40/вс-26 позивач вважає протиправним, необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню, оскільки обмежує його право на доступ до професії, гарантоване статтею 43 Конституції України та статтею 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Позивач зазначає, що згідно з копією його трудової книжки він з 18.06.2012 до 31.07.2012 перебував на посаді секретаря судового засідання Апеляційного суду Тернопільської області; з 01.08.2012 до 08.02.2015 на посаді судового розпорядника Апеляційного суду Тернопільської області; з 09.02.2015 до 26.12.2019 на посаді заступника начальника відділу діловодства та обліку звернень громадян (посада державної служби категорії «Б»); з 27.12.2018 по теперішній час на посаді керівника апарату Тернопільського апеляційного суду (посада державної служби категорії «Б»).
На думку позивача, він має необхідний стаж професійної діяльності у сфері права, у тому числі стаж роботи на посаді державної служби категорії «Б» (посада заступника начальника відділу та керівника апарату) в органі державної влади, повноваження якого поширюються на всю територію України, тривалістю понад дев`ять років.
Також звертає увагу, що Тернопільський апеляційний суд здійснює правосуддя від імені держави, його рішення діють на всій території України, а тому повноваження заступника начальника відділу та керівника апарату суду, з урахуванням визначених завдань, фактично мають загальнодержавний характер, що відповідає вимогам до державних органів із юрисдикцією всієї України.
Незважаючи на це, Комісія дійшла протилежного висновку, не врахувавши положень постанови Кабінету Міністрів України «Про підготовку до запровадження умов оплати праці державних службовців на основі класифікації посад» від 23.10.2023 № 1109 та затвердженого нею Каталогу типових посад державної служби, відповідно до яких посада керівника апарату суду віднесена до категорії «Б» та належить до керівних посад державної служби. 
Також звертає увагу на те, що відповідачем не враховано положення пункту 14-4 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889-VIII (у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо впровадження єдиних підходів в оплаті праці державних службовців на основі класифікації посад» від 11.03.2025 № 4282-ІХ), частини сьомої статті 51 Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889-VIII, суди, юрисдикція яких поширюється на територію областей, прирівнюються до державних органів, що віднесені до третього типу державних органів, юрисдикція яких поширюється на всю територію України. 
Таким чином, позивач вважає, що Тернопільський апеляційний суд має розглядатися як державний орган із юрисдикцією загальнодержавного рівня.
Внаслідок цього, на думку позивача, Комісією неправильно визначено правову природу державного органу, в якому позивач проходив державну службу, що призвело до безпідставного висновку про невідповідність позивача встановленим вимогам. 
Враховуючи наведене, відповідач при прийнятті рішення від 12.02.2026 року № 40/вс-26 не дослідив належним чином подані ОСОБА_1 документи, що підтверджують відповідність вимогам до кандидата на посаду судді. 
З урахуванням наведеного, вважає, що поданні документи для участі у конкурсі відповідають вимогам, встановленим статтями 69, 79-3 та підпункту 2 пункту 86 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закон України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII (далі - Закон № 1402-VIII).
Також, позивач в обґрунтування доводів позовної заяви посилається на рішення Європейського суду з прав людини у справі «Олександр Волков проти України» (заява № 21722/11, рішення від 27.05.2013, п. 166-167) та у справі Денісов проти України» (заява № 76639/11, рішення від 25.09.2018, п. 115- 117), а також рішення Верховного Суду від 18.02.2026 у справі № 990/482/25, від 17.06.2025 року у справі № 990/143/25 та від 16.09.2025 у справі № 990/59/25, вказуючи про застосовність викладених у них висновків до спірних правовідносин.
Позиція відповідача у справі
У відзиві на позовну заяву ОСОБА_1 ВККС України зазначила, що заперечує проти задоволення позовних вимог. Вважає, що при здійсненні своїх повноважень Комісія не вийшла за межі своєї компетенції і при реалізації своїх повноважень дотрималася вимог до діяльності суб`єктів владних повноважень, закріплених у частині другій статті 2 КАС України.
На думку Комісії її рішення від 12.02.2026 року № 40/вс-26 є правомірним та таким, що прийнято у відповідності із вимогами Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889-VIII та (далі - Закон № 889-VIII) та Закону № 1402-VIII. 
Відмовляючи позивачеві у допуску до проходження кваліфікаційного оцінювання та участі в конкурсі на зайняття вакантних посад суддів у Спеціалізованому апеляційному адміністративному суді, оголошеному рішенням ВККС України від 29.10.2025 року № 194/зп-25, відповідачем встановлено невідповідність позивача вимогам підпункту 2 пункту 86 Розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII.
Відповідач зазначає, що відповідно до вимог вищенаведеної законодавчої норми обов`язковою умовою допуску до участі в Конкурсі є, зокрема, наявність стажу професійної діяльності у сфері права на посадах державної служби категорії «А» чи «Б» в органах державної влади, повноваження яких поширюються на всю територію України, тривалістю не менше дев`ять років.
Відповідач не заперечує, що професійна діяльність позивача на посадах заступника начальника відділу діловодства та обліку звернень громадян Апеляційного суду Тернопільської області та керівника Тернопільського апеляційного суду відноситься до посад державної служби категорії «Б» і така діяльність ним провадиться щонайменше дев`ять років.
ВККС України звертає увагу, що орган державної влади (Тернопільський апеляційний суд) у якому працює позивач здійснює повноваження виключно в межах Тернопільської області. 
ВККС України наголошує, що оскільки органах державної влади (Тернопільський апеляційний суд) у якому працює позивач, здійснює повноваження виключно в межах Тернопільської області тому він не є органом державної влади, повноваження якого поширюються на всю територію України в розумінні підпункту 2 пункту 86 Розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII.
Також зазначає, про безпідставність посилання позивача на положення пункту 14-4 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889-VIII (у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо впровадження єдиних підходів в оплаті праці державних службовців на основі класифікації посад» від 11.03.2025 № 4282-ІХ) та вважає, що такі ґрунтуються на неправильному тлумаченні змісту цієї норми.
У зв`язку з викладеним ВККС України просить у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити повністю.
У відповіді на відзив позивач зазначив про безпідставність тверджень відповідача, викладених у поданому ним відзиві, та обґрунтованість заявлених ним позовних вимог.
IV. ПРАВОВЕ РЕГУЛЮВАННЯ СПІРНИХ ВІДНОСИН ТА ОЦІНКА СУДУ
Відповідно до частини четвертої статті 22 КАС України Верховному Суду як суду першої інстанції підсудні справи, зокрема, щодо оскарження актів, дій чи бездіяльності ВККС України.
Особливості провадження у справах щодо оскарження актів, дій чи бездіяльності ВККС України визначено у статті 266 КАС України.
Згідно з пунктом 2 частини першої статті 266 КАС України правила цієї статті поширюються на розгляд адміністративних справ щодо законності дій чи бездіяльності ВККС України. 
Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини другої статті 128 Конституції України призначення на посаду судді здійснюється за конкурсом, крім випадків, визначених законом.
Частиною першою статті 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.
Згідно з частиною першою статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до частини третьої статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Оцінюючи наведені сторонами аргументи на обґрунтування позову та заперечень, дослідивши матеріали справи та перевіривши їх обґрунтованість на підставі належних і допустимих доказів, Суд дійшов таких висновків.
Організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд визначає Закон № 1402-VIII .
За змістом частини першої статті 92 Закону № 1402-VIII ВККС України є державним колегіальним органом суддівського врядування, який на постійній основі діє у системі правосуддя України.
Статтею 93 Закону № 1402-VIII визначено повноваження Комісії, до яких згідно з пунктами 2, 6 частини першої цієї статті належить проведення добору кандидатів для призначення на посаду судді і затвердження порядку складання кваліфікаційного іспиту та методики оцінювання кандидатів.
Частиною першою статті 31 Закону № 1402-VIII передбачено, що у системі судоустрою діють вищі спеціалізовані суди як суди першої та апеляційної інстанції з розгляду окремих категорій справ.
Згідно з пунктом 3 частини другої статті 31 Закону № 1402-VIII Спеціалізований апеляційний адміністративний суд є вищим спеціалізованим судом.
Частиною першою статті 79 Закону № 1402-VIII встановлено, що конкурс на зайняття вакантної посади судді проводиться відповідно до цього Закону та положення про проведення конкурсу на зайняття вакантної посади судді, що затверджується Комісією, з дотриманням вимог законодавства про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків.
Для проведення конкурсу на зайняття вакантної посади судді Комісія ухвалює рішення про його оголошення, розміщує (оприлюднює) відповідну інформацію на своєму офіційному веб-сайті та офіційному веб-порталі судової влади України (частина друга статті 79 Закону № 1402-VIII).
У рішенні про оголошення конкурсу зазначаються найменування судів, де є вакантні посади суддів, кількість таких посад, умови проведення конкурсу, дата, час і місце його проведення (частина третя статті 79 Закону № 1402-VIII).
Згідно з частиною першою статті 79-1 Закону № 1402-VIII загальний порядок подання заяви та документів для участі у конкурсі визначається Комісією з урахуванням вимог цього Закону.
Відповідно до частини другої статті 79-1 Закону № 1402-VIII заяви для участі у конкурсі на зайняття вакантної посади судді подаються до Комісії у встановлений нею строк, який не може перевищувати ЗО днів. При цьому заяви для участі у конкурсі на зайняття вакантної посади судді місцевого суду подаються не раніше 15 днів з дня оприлюднення Комісією рішення про оголошення конкурсу, а заяви для участі у конкурсі на зайняття вакантної посади судді апеляційного суду, вищого спеціалізованого суду чи судді Верховного Суду - не раніше ЗО днів з дня оприлюднення Комісією відповідного рішення.
Частиною третьою статті 79-1 Закону № 1402-VIII інформація про подання заяви та документів для участі у конкурсі на зайняття вакантної посади судді оприлюднюється Комісією на її офіційному веб-сайті.
Частиною третьою статті 79-3 Закону № 1402-VIII визначено, що з метою допуску до проходження кваліфікаційного оцінювання для участі у конкурсі на зайняття вакантної посади судді апеляційного суду, вищого спеціалізованого суду або судді Верховного Суду кандидат на посаду судді подає до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України: 1) письмову заяву про участь у конкурсі та про проведення кваліфікаційного оцінювання; 2) документи, визначені пунктами 2-13 частини першої статті 72 цього Закону.
Крім того, відповідно до пункту 86 Розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII у конкурсі на зайняття вакантної посади судді Спеціалізованого апеляційного адміністративного суду може брати участь особа, яка відповідає вимогам до кандидатів на посаду судді, за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердила здатність здійснювати правосуддя у Спеціалізованому апеляційному адміністративному суді, а також відповідає одній із таких вимог:
- має стаж роботи на посаді судді не менше семи років;
- має стаж професійної діяльності у сфері права на посадах державної служби категорії «А», «Б» в органах державної влади, повноваження яких поширюються на всю територію України, щонайменше дев`ять років;
- має досвід професійної діяльності адвоката, у тому числі щодо здійснення представництва в публічно-правових спорах в адміністративних судах щонайменше дев`ять років;
- має науковий ступінь у сфері права та стаж наукової роботи у сфері права щонайменше дев`ять років;
- має сукупний стаж (досвід) роботи (професійної діяльності) відповідно до вимог, визначених підпунктами 1- 4 цього пункту, щонайменше дев`ять років.
Згідно з пунктом 1 частини четвертої статті 79-3 Закону № 1402-VIII Комісія на підставі поданих документів встановлює відповідність особи вимогам до кандидата на посаду судді, зокрема вищого спеціалізованого суду та формує його досьє.
Відповідно до пунктів 4.1, 4.2 розділу 4 Положення про проведення конкурсу на зайняття вакантної посади судді, затвердженого рішенням Комісії від 02.11.2016 № 141/зп-16 (у редакції рішення Комісії від 29.02.2024 № 72/зп- 24) (далі - Положення) на підставі поданих кандидатом документів член Комісії - доповідач здійснює перевірку: 1) відповідності осіб, які звернулися для участі в конкурсі, вимогам до кандидатів на посаду судді відповідного суду; 2) дотримання кандидатом встановлених умовами конкурсу строку та процедури звернення для участі в конкурсі; 3) поданих документів на відповідність переліку та вимогам до їх оформлення.
За результатами проведеної членом Комісії - доповідачем перевірки в засіданні колегії Комісії ухвалюється рішення щодо допуску до проходження кваліфікаційного оцінювання та/або участі в конкурсі.
Участь кандидата у розгляді такого питання не є обов`язковою.
Інформація про результати розгляду питання про допуск кандидатів до проходження кваліфікаційного оцінювання та/або участі в конкурсі оприлюднюється на офіційному веб-сайті Комісії.
Підпунктом 60.1 пункту 60 параграфа 7 Регламенту ВККС України, затвердженого рішенням Комісії від 13.10.2016 № 81/зп-16 (у редакції рішення Комісії від 19.10.2023 № 119/зп-23 зі змінами), встановлено, що рішення про допуск або про відмову в допуску до конкурсу, добору або кваліфікаційного іспиту Комісія ухвалює у складі колегії.
Судом встановлено, що рішенням Комісії від 29.10.2025 року № 194/зп-25 оголошено конкурс на зайняття 10 вакантних посад суддів у Спеціалізованому апеляційному адміністративному суді.
Цим же рішенням затверджено умови його проведення та визначено, що питання допуску до участі в Конкурсі розглядаються у складі постійних колегій Комісії.
Згідно з пунктами 1, 3, 4 Умов проведення конкурсу на зайняття вакантних посад суддів у Спеціалізованому апеляційному адміністративному суді, затверджених рішенням Комісії від 29.10.2025 року № 194/зп-25 (далі - Умови), Конкурс проводиться Комісією відповідно до Закону № 1402-VIII та Положення.
Строк подання документів та заяви про участь у Конкурсі та про проведення кваліфікаційного оцінювання - з 01 до 23 грудня 2025 року (включно), є присічним та продовженню не підлягає.
Заява та документи для участі в Конкурсі подаються в електронній формі через офіційний вебсайт Комісії (ksk.vkksu.gov.ua).
Документи, зокрема додаткові, подані в інший спосіб (електронною поштою, через особистий прийом, засобами поштового зв`язку тощо), розгляду Комісією не підлягають.
У визначений Комісією строк кандидат може звернутися лише з однією заявою про участь у Конкурсі на зайняття вакантної посади судді.
Повторне подання заяви не допускається.
Документи, що подаються для участі в Конкурсі, мають відповідати вимогам Положення.
Пунктом 7 Умов визначено, що до участі в Конкурсі допускаються особи, які: у порядку та строки, визначені Комісією, подали всі необхідні документи; на день подання документів відповідають вимогам, встановленим статтями 69, 79-3, пунктом 86 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII.
Судом також встановлено, що у грудні 2025 року до Комісії надійшла заява позивача про допуск до участі в Конкурсі та проведення стосовно нього кваліфікаційного оцінювання для підтвердження здатності здійснювати правосуддя у відповідному суді.
Позивач у своїй заяві просив допустити його до участі в Конкурсі як особу, яка відповідає вимогам підпункту 2 пункту 86 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII, оскільки він має стаж професійної діяльності у сфері права на посадах державної служби категорії «Б» в органах державної влади, повноваження яких поширюються на всю територію України, щонайменше дев`ять років.
ОСОБА_1 для підтвердження свого досвіду професійної діяльності надано Комісії копію трудової книжки.
Згідно з копією трудової книжки позивач з 18.06.2012 до 31.07.2012 перебував на посаді секретаря судового засідання Апеляційного суду Тернопільської області; з 01.08.2012 до 08.02.2015 на посаді судового розпорядника Апеляційного суду Тернопільської області; з 09.02.2015 до 25.12.2018 року на посаді заступника начальника відділу діловодства та обліку звернень громадян Апеляційного суду Тернопільської області; з 27.12.2018 по теперішній час перебуває на посаді керівника апарату Тернопільського апеляційного суду.
Статтею 6 Закону № 889-VIII визначено, що посади державної служби в державних органах поділяються на категорії та підкатегорії залежно від порядку призначення, характеру та обсягу повноважень, змісту роботи та її впливу на прийняття кінцевого рішення, ступеня посадової відповідальності, необхідного рівня кваліфікації та професійних компетентностей державних службовців.
Відповідно до пункту 2 частини другої статті 6 Закону № 889-VIII встановлюються категорії посад державної служби. До категорії «Б» відносяться керівники та заступники керівників державних органів, юрисдикція яких поширюється на територію Автономної Республіки Крим, однієї або кількох областей, міст Києва і Севастополя, одного або кількох районів, районів у містах, міст обласного значення; керівників державної служби у державних органах, юрисдикція яких поширюється на територію Автономної Республіки Крим, однієї або кількох областей, міст Києва і Севастополя, одного або кількох районів, районів у містах, міст обласного значення; керівники та заступники керівників структурних підрозділів державних органів незалежно від рівня юрисдикції таких державних органів.
Повертаючись до обставин цієї справи Суд зазначає, що спір у цій справі виник у зв`язку з прийняттям Комісією рішення від 12.02.2026 року № 40/вс-26, яким ОСОБА_1 відмовлено у допуску до проходження кваліфікаційного оцінювання та участі в конкурсі на зайняття вакантних посад суддів у Спеціалізованому апеляційному адміністративному суді, оголошеному рішенням ВККС України від 29.10.2025 № 194/зп-25. 
Відмовляючи позивачеві у допуску до проходження кваліфікаційного оцінювання та участі в конкурсі на зайняття вакантних посад суддів у Спеціалізованому апеляційному адміністративному суді, оголошеному рішенням ВККС України від 29.10.2025 року № 194/зп-25, відповідачем встановлено невідповідність позивача вимогам підпункту 2 пункту 86 Розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII.
За позицією відповідача, викладеною у відзиві на позовну заяву, відповідно до вимог підпункту 2 пункту 86 Розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII обов`язковою умовою допуску до участі в Конкурсі є, зокрема, наявність стажу професійної діяльності у сфері права на посадах державної служби категорії «А» чи «Б» саме в органах державної влади, повноваження яких поширюються на всю територію України, тривалістю не менше дев`ять років.
Відповідач не заперечує, що професійна діяльність позивача на посадах заступника начальника відділу діловодства та обліку звернень громадян Апеляційного суду Тернопільської області та керівника Тернопільського апеляційного суду відноситься до посад державної служби категорії «Б» і така діяльність ним провадиться понад дев`ять років.
ВККС України звертає увагу та наголошує, що оскільки орган державної влади (Тернопільський апеляційний суд) у якому працює позивач здійснює повноваження виключно в межах Тернопільської області тому він не є органом державної влади, повноваження якого поширюються на всю територію України в розумінні підпункту 2 пункту 86 Розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII.
Натомість позивач зазначає, що ВККС України відмовляючи йому у допуску до Конкурсу, неправильно визначила тип державного органу, не врахувала зміни, внесені до Закону № 889-VIII, зокрема положення пункту 14-4 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889-VIII (у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо впровадження єдиних підходів в оплаті праці державних службовців на основі класифікації посад» від 11.03.2025 № 4282-ІХ), частини сьомої статті 51 Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889-VIII, суди, юрисдикція яких поширюється на територію областей, прирівнюються до державних органів, що віднесені до третього типу державних органів, юрисдикція яких поширюється на всю територію України. 
Таким чином, позивач вважає, що Тернопільський апеляційний суд має розглядатися як державний орган із юрисдикцією загальнодержавного рівня.
Як уже було зазначено, відповідно до підпункту 2 пункту 86 Розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII обов`язковою умовою допуску до участі в Конкурсі є, зокрема, наявність стажу професійної діяльності у сфері права на посадах державної служби категорії «А» чи «Б» в органах державної влади, повноваження яких поширюються на всю територію України, тривалістю не менше дев`ять років.
Таким чином, цією законодавчою нормою прямо встановлено не лише вимоги щодо категорії посади державної служби та часового проміжку здійснення такої професійної діяльності у сфері права, а й щодо статусу органу (рівня його юрисдикції), у якому такий стаж має бути набутий.
У межах розгляду цієї справи не є спірним питання того, що професійна діяльність позивача на посадах заступника начальника відділу діловодства та обліку звернень громадян Апеляційного суду Тернопільської області та керівника Тернопільського апеляційного суду відноситься до посад державної служби категорії «Б» і така діяльність у сфері права ним провадиться понад дев`ять років. Враховуючи, що вказані обставина учасниками справи визнаються та не заперечуються Суд відповідно не надає їм правової оцінки.
Ключовим питанням, яке підлягає з`ясуванню Судом при розгляді цієї справи є те чи набутий позивачем стаж професійної діяльності у сфері права на посаді державної служби категорії «Б» понад дев`ять років саме у органі державної влади (Апеляційний суд Тернопільської області; Тернопільський апеляційний суд) повноваження якого поширюється на всю територію України.
Судом установлено та підтверджено матеріалами справи, що позивач здійснював/здійснює професійну діяльність у сфері права на посадах державної служби категорії «Б»:
- з 09.02.2015 до 26.12.2019 на посаді заступника начальника відділу діловодства та обліку звернень громадян Апеляційного суду Тернопільської області; 
- з 27.12.2018 по теперішній час на посаді керівника апарату Тернопільського апеляційного суду.
Статтею 125. Конституції України встановлено, що судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.
Положення аналогічного змісту знайшли своє відображення у частині першій статті 17 Закону № 1402-VIII, відповідно до якої система судоустрою в Україні будується за принципами територіальності, спеціалізації та інстанційності.
Частиною третьою статті 17 Закону № 1402-VIII встановлено, що систему судоустрою складають:
1) місцеві суди;
2) апеляційні суди;
3) Верховний Суд.
Для розгляду окремих категорій справ відповідно до цього Закону в системі судоустрою діють вищі спеціалізовані суди.
Статтею 18 Закону № 1402-VIII визначено спеціалізацію судів в Україні.
Згідно з частиною першою статті 18 Закону № 1402-VIII суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.
Приписи статті 26 Закону № 1402-VIII встановлюють види і склад апеляційних судів.
Апеляційні суди діють як суди апеляційної інстанції, а у випадках, визначених процесуальним законом, - як суди першої інстанції, з розгляду цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення (частина перша статті 26 Закону № 1402-VIII).
Відповідно до частини другої статті 26.Закону № 1402-VIII апеляційними судами з розгляду цивільних і кримінальних справ, а також справ про адміністративні правопорушення є апеляційні суди, які утворюються в апеляційних округах.
Указом Президента України від 29.12.2017 № 452/2017 "Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах" (далі - Указ від 29.12.2017 № 452/2017) ліквідовано, зокрема, Апеляційний суд Тернопільської області.
Водночас Указом від 29.12.2017 № 452/2017, утворено, зокрема, Тернопільський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Тернопільську область, з місцезнаходженням у місті Тернополі.
Враховуючи вищенаведені приписи законодавства Суд констатує, що Тернопільський апеляційний суд є судом апеляційної інстанції з розгляду цивільних і кримінальних справ, а також справ про адміністративні правопорушення, територіальна юрисдикція якого поширюється виключно на Тернопільську область (апеляційний округ). 
Таким чином Суд вважає, що Тернопільський апеляційний суд здійснює повноваження в межах виключної регіональної юрисдикції і такі обмежуються лише територією відповідної області (Тернопільської), тому він не є органом державної влади, повноваження якого поширюються на всю територію України у розумінні підпункту 2 пункту 86 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII.
Принагідно Суд зазначає, що системний аналіз положень Закону № 1402-VIII дає підстави стверджувати, що в системі судоустрою України судами, повноваження яких поширюються на всю територію України є Верховний Суд та вищі спеціалізовані суди.
Отже, стаж професійної діяльності у сфері права на посадах державної служби категорії «Б», набутий ОСОБА_1 на посадах заступника начальника відділу діловодства та обліку звернень громадян Апеляційного суду Тернопільської області та керівника Тернопільського апеляційного суду, не відповідає вимогам підпункту 2 пункту 86 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII, оскільки такий отриманий в органі державної влади повноваження якого не поширюються на всю територію України.
Ураховуючи наведене, Суд дійшов висновку, що Комісією правомірно встановлено відсутність у кандидата ОСОБА_1 стажу професійної діяльності у сфері права на посаді державної служби категорії «Б» в органах державної влади, повноваження яких поширюються на всю територію України, щонайменше дев`ять років, що є підставою для відмови в допуску до участі в Конкурсі.
За таких обставин Комісією обґрунтовано прийнято рішення від 12.02.2026 № 40/вс-26 про відмову ОСОБА_2 у допуску до проходження кваліфікаційного оцінювання та участі в Конкурсі.
Підсумовуючи викладене, відсутні також підстави для зобов`язання ВККС України повторно розглянути питання допуску до проходження кваліфікаційного оцінювання та участі в Конкурсі, на підставі поданих позивачем документів та зобов`язання ВККС України допустити ОСОБА_1 до проходження кваліфікаційного оцінювання та участі Конкурсі, забезпечивши позивачеві можливість складати кваліфікаційний іспит та проходження подальших етапів Конкурсу, оскільки такі вимоги є похідними від визнання протиправним та скасування рішення ВККС України від 12.02.2026 № 40/вс-26. 
Поряд з цим Суд вважає посилання позивача на положення пункту 14-4 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 889-VIII (у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо впровадження єдиних підходів в оплаті праці державних службовців на основі класифікації посад» від 11.03.2025 № 4282-ІХ) безпідставними та необґрунтованими з огляду на таке.
Частиною сьомою статті 51 Закону № 889-VIII встановлено, що з метою визначення розмірів посадових окладів державні органи поділяються за юрисдикцією, а в межах юрисдикції - за типами:
1) державні органи, юрисдикція яких поширюється на всю територію України:
перший тип:
Апарат Верховної Ради України, Секретаріат Кабінету Міністрів України, постійно діючий допоміжний, постійно діючі державні, допоміжні, консультативно-дорадчі органи, утворені Президентом України, Представництво Президента України в Автономній Республіці Крим, апарати (секретаріати) Ради національної безпеки і оборони України, Центральної виборчої комісії, Рахункової палати, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, Уповноваженого із захисту державної мови, Національної ради України з питань телебачення і радіомовлення, Конституційного Суду України, Верховного Суду, вищих спеціалізованих судів, Вищої ради правосуддя, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, Офісу Генерального прокурора;
другий тип:
міністерства, державні органи зі спеціальним статусом або діяльність яких спрямовується і координується безпосередньо Кабінетом Міністрів України, до повноважень яких належить формування державної політики в одній чи кількох сферах, центральні органи виконавчої влади, діяльність яких спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через керівника центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної бюджетної політики, Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах електронних комунікацій, радіочастотного спектра та надання послуг поштового зв`язку, Національне агентство України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, Державна судова адміністрація України, центральний орган управління Служби судової охорони України, центральний орган виконавчої влади, який реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду, центральний орган виконавчої влади, який реалізує державну політику у сферах морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства, центральний орган виконавчої влади, який реалізує державну політику у сфері дорожнього господарства та управління автомобільними дорогами загального користування державного значення, реалізує державну політику в частині здійснення заходів з будівництва (нового будівництва, реконструкції, реставрації, капітального ремонту), ремонту, модернізації інфраструктури, об`єктів житлової нерухомості, громадського призначення, виробничого комплексу, соціальної сфери, сфери житлово-комунального господарства, благоустрою населених пунктів, управління побутовими відходами (об`єктів оброблення відходів, полігонів), інженерно-транспортної, енергетичної інфраструктури, захисних споруд цивільного захисту, інших об`єктів, що мають вплив на життєдіяльність населення, військових об`єктів та майна, у сферах авіаційного, залізничного (крім утримання), морського та внутрішнього водного транспорту, автомобільного транспорту загального користування, міського електричного транспорту, у сфері забезпечення енергетичної ефективності будівель, а також щодо об`єктів і споруд оборонного та спеціального призначення, реалізує державну політику з питань розвитку, будівництва, ремонту, облаштування, модернізації та утримання пунктів пропуску через державний кордон для автомобільного та залізничного сполучення;
третій тип:
інші державні органи, юрисдикція яких поширюється на всю територію України, їх апарати (секретаріати);
2) державні органи, юрисдикція яких поширюється на територію Автономної Республіки Крим, однієї або кількох областей, міст Києва та Севастополя, регіональні відділення постійно діючого державного органу, утвореного Президентом України;
3) державні органи, юрисдикція яких поширюється на територію одного або кількох районів, міст, районів у містах.
Пунктом 14-4 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 889-VIII (у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо впровадження єдиних підходів в оплаті праці державних службовців на основі класифікації посад» від 11.03.2025 № 4282-ІХ) установлено, що до законодавчого врегулювання в Законі України «Про судоустрій і статус суддів» особливостей оплати праці державних службовців в апаратах (секретаріатах) судів, інших органах та установах системи правосуддя з метою визначення розмірів посадових окладів суди, органи та установи системи правосуддя, юрисдикція яких поширюється на територію Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя, відносяться до державних органів, зазначених у абзацах шостому і сьомому пункту 1 частини сьомої статті 51 цього Закону, а районні, міжрайонні, районні у містах, міські, міськрайонні суди - до державних органів, зазначених у пункті 2 частини сьомої статті 51 цього Закону.
Суд вважає, що зазначеною правовою нормою установлено, що відповідне віднесення судів до певних типів державних органів здійснюється виключно з метою визначення розмірів посадових окладів державних службовців в апаратах (секретаріатах) судів та інших органах системи правосуддя.
Суд звертає увагу, що пункт 14-4 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 889-VIII (у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо впровадження єдиних підходів в оплаті праці державних службовців на основі класифікації посад» від 11.03.2025 № 4282-ІХ) має тимчасовий характер, що прямо випливає з його змісту, «до законодавчого врегулювання...», та спрямований на врегулювання окремого, вузького питання проходження державної служби (фінансове забезпечення), а не на зміну правової природи чи статусу суду.
Таким чином, Суд погоджується з доводами відповідача, викладеними у відзиві на позовну заяву, що положення пункту 14-4 розділу ХІ Закону № 889-VIII (у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо впровадження єдиних підходів в оплаті праці державних службовців на основі класифікації посад» від 11.03.2025 № 4282-ІХ) не змінюють правового статусу судів як органів із визначеною територіальною юрисдикцією, не встановлюють, що такі суди є органами, повноваження яких поширюються на всю територію України та не можуть застосовуватись для цілей визначення відповідності вимогам, передбаченим підпунктом 2 пункту 86 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII.
Щодо посилання позивача на правові висновки, викладені у рішеннях Верховного Суду від 18.02.2026 у справі № 990/482/25, від 17.06.2025 у справі № 990/143/25 та від 16.09.2025 та необхідності їх застосування до спірних правовідносин Суд зазначає таке.
Позивач в обґрунтування доводів позовної заяви посилається на рішення Верховного Суду від 18.02.2026 у справі № 990/482/25, від 17.06.2025 у справі № 990/143/25 та від 16.09.2025 у справі № 990/59/25, вказуючи про застосовність викладених у них висновків до спірних правовідносин.
Суд зазначає, що рішення Верховного Суду від 18.02.2026 у справі № 990/482/25, яким позовні вимоги задоволено частково, скасовано постановою Великої Палати Верховного Суду від 07.05.2026 з ухваленням в цій частині нового рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.
Також суд зазначає, що рішення Верховного Суду від 17.06.2025 у справі № 990/143/25, яким позовні вимоги задоволено частково, скасовано постановою Великої Палати Верховного Суду від 05.05.2026 з ухваленням нового рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.
Щодо посилань позивача на рішення Верховного Суду від 16.09.2025 у справі № 990/59/25 Суд зазначає, що вказане рішення не набрало законної сили, оскільки оскаржене в апеляційному порядку до Великої Палати Верховного Суду.
Таким чином, посилання позивача на рішення Верховного Суду від 18.02.2026 у справі № 990/482/25, від 17.06.2025 у справі № 990/143/25 та від 16.09.2025 у справі № 990/59/25 не мають преюдиційного значення та не є обов`язковими для врахування у розумінні частини п`ятої статті 242 КАС України.
Також, безпідставними є твердження позивача про те, що рішення ВККС України від 12.02.2026 № 40/вс-26 є рішенням про відмову в допуску до професії судді, що безпосередньо зачіпає його професійну репутацію як правника та є втручанням в право позивача на повагу до приватного життя з огляду на таке.
На підтвердження зазначених доводів позивач посилається на висновки Європейського суду з прав людини, сформовані у справах «Олександр Волков проти України» (заява № 21722/11, рішення від 27.05.2013), «Денісов проти України» (заява № 76639/11, рішення від 25.09.2018).
Рішення Європейського суду з прав людини у вказаних справах є нерелевантними до спірних правовідносин, оскільки стосуються звільнення з посади та остаточного усунення з професії. У зазначених рішеннях Європейського суду з прав людини йшлося про остаточне позбавлення особи професії судді, що тягне незворотні наслідки для її професійного статусу. Натомість у справі, що розглядається правовідносини виникли в результаті недопуску позивача до участі в конкурсі на зайняття вакантних посад суддів у Спеціалізованому апеляційному адміністративному суді, що не є остаточним запереченням права на доступ до професії і не позбавляє можливості повторно подати документи на конкурс у майбутньому.
Окрім цього, участь позивача у Конкурсі є його власним добровільним рішенням, що виключає в рамках таких правовідносин між ним та Комісією можливість будь-якого протиправного втручання в його приватне життя.
Нормативно-правові акти, що регулюють вказані правовідносини не гарантують право бути призначеним на посаду судді, а тільки надають право взяти участь у відповідному конкурсному відборі. Непроходження особою одного з етапів цього відбору не створює негативних наслідків для кар`єри такої особи, вона не позбавляється посади, яку займала на момент проходження конкурсу, не припиняє здійснювати діяльність, яку здійснює, та не має перешкод для того, щоб взяти участь у конкурсі на посаду судді у майбутньому.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх не відображення у судовому рішенні, Верховний Суд бере до уваги висновки, що зробив Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.07.2006 у справі "Проніна проти України", в якій зазначено, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
Колегія суддів вважає, що Судом надано відповідь на всі доводи позовної заяви та відзиву на позовну заяву, які можуть вплинути на правильність розгляду цієї справи.
Щодо інших доводів учасників справи, Суд зазначає, що вони не є визначальними для прийняття рішення у цій справі, у зв`язку з чим відсутня необхідність давати їм оцінку.
Ураховуючи результат розгляду справи та вимоги статті 139 КАС України, понесені позивачем судові витрати не відшкодовуються.
Керуючись статями 2, 5, 22, 72-77, 139, 241-246, 250, 255, 257-262, 266, 295, КАС України, Суд 
ВИРІШИВ:
У задоволенні позову ОСОБА_1 до Вищої кваліфікаційної комісії судів України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - відмовити повністю.
Апеляційна скарга на рішення Верховного Суду може бути подана до Великої Палати Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Рішення Верховного Суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Головуючий суддя В. М. Бевзенко
Судді: А. А. Єзеров
Н. В. Коваленко
В. М. Кравчук
С. М. Чиркін