ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.05.2026 м. Дніпро Справа № 908/501/23

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого судді: Андрейчук Л.В. (доповідач),
суддів: Левшина Г.В., Вінніков С.В.,
секретар судового засідання: Мошинець Ю.О.,

Представники сторін:
від позивача: Вачарія Є.Р.;
від відповідача (апелянта): Нікітіна Ю.С.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Запоріжжяелектропостачання» на ухвалу Господарського суду Запорізької області від 30.03.2026 року (суддя Боєва О.С.) 
у справі № 908/501/23
за позовом Публічного акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго», м. Запоріжжя
до Товариства з обмеженою відповідальністю «Запоріжжяелектропостачання», м. Запоріжжя
про стягнення суми 690 637 711, 60 грн,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог.

Публічне акціонерне товариство «Запоріжжяобленерго» звернулося до Господарського суду Запорізької області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Запоріжжяелектропостачання» про стягнення заборгованості за договором електропостачальника про надання послуг з розподілу електричної енергії № 14 від 01.01.2019 у загальному розмірі 690 637 711, 60 грн, з яких: основний борг у розмірі 561 696 870, 34 грн, пеня у розмірі 4 785 945, 53 грн, 3 % річних у розмірі 17 156 522, 39 грн та інфляційні втрати у розмірі 106 998 373, 34 грн. Також позивач просив покласти на відповідача судові витрати зі сплати судового збору.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на неналежне виконання відповідачем грошових зобов`язань за договором електропостачальника про надання послуг з розподілу електричної енергії № 14 від 01.01.2019 в частині своєчасної та повної оплати вартості послуг з розподілу електричної енергії, наданих у період з лютого 2022 року по лютий 2023 року, у зв`язку із чим у відповідача утворилась заборгованість. Позивач також зазначав про наявність підстав для стягнення з відповідача пені, 3 % річних та інфляційних втрат відповідно до умов договору та положень статті 625 Цивільного кодексу України.
Рішенням Господарського суду Запорізької області від 11.07.2023 у справі № 908/501/23 позов задоволено частково. Закрито провадження у справі в частині вимог про стягнення 108 999 768, 10 грн основного боргу у зв`язку з відсутністю предмета спору. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Запоріжжяелектропостачання» на користь Публічного акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» 452 697 102, 24 грн основного боргу, 4 785 945, 53 грн пені, 17 156 522, 39 грн 3 % річних, 106 998 373, 34 грн інфляційних втрат, а також 939 400 грн витрат зі сплати судового збору.
У лютому 2026 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Запоріжжяелектропостачання» звернулося до Господарського суду Запорізької області із заявою про перегляд рішення Господарського суду Запорізької області від 11.07.2023 у справі № 908/501/23 за нововиявленими обставинами, в якій, з урахуванням поданої 02.03.2026 заяви про уточнення, просило закрити провадження у справі в частині вимог про стягнення суми основного боргу у розмірі 267 494 141, 33 грн, а також відповідно зменшити розмір 3 % річних та інфляційних втрат, присуджених до стягнення.
В обґрунтування заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами заявник посилався на здійснення коригування обсягів послуг з розподілу електричної енергії за спірний період, внесення змін до нормативного регулювання функціонування ринку електричної енергії в умовах воєнного стану, а також на обставини, пов`язані із визначенням обсягів споживання електричної енергії на тимчасово окупованих територіях та територіях ведення бойових дій.

Короткий зміст оскаржуваної ухвали суду.

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 30.03.2026 у справі № 908/501/23 у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Запоріжжяелектропостачання» про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Господарського суду Запорізької області від 11.07.2023 у справі № 908/501/23 відмовлено, а рішення Господарського суду Запорізької області від 11.07.2023 залишено в силі.
Постановляючи вказану ухвалу, суд виходив із того, що наведені заявником обставини та подані на їх підтвердження документи не відповідають критеріям нововиявлених обставин у розумінні статті 320 Господарського процесуального кодексу України, оскільки фактично зводяться до переоцінки доказів, які вже були предметом дослідження під час розгляду справи по суті, а також до посилань на нові докази та обставини, які виникли після ухвалення судового рішення.
Суд зазначив, що порядок визначення обсягів споживання та розподілу електричної енергії на тимчасово окупованих територіях та територіях ведення бойових дій був врегульований чинним законодавством та враховувався судом при ухваленні рішення від 11.07.2023 у справі № 908/501/23, а тому посилання заявника на коригуючі акти до актів прийняття-передавання послуг з розподілу електричної енергії не свідчать про наявність нововиявлених обставин.
При цьому суд дійшов висновку, що подані заявником коригуючі акти та лист АТ «Запоріжжяобленерго» від 02.12.2025 № 35.1-35/2517 за своєю правовою природою є новими доказами або стосуються обставин, які виникли чи змінилися після ухвалення рішення у справі, а відтак не можуть бути підставою для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами.
Також суд зазначив, що заявником не надано жодних належних та допустимих доказів, які б спростовували фактичні дані, покладені в основу рішення Господарського суду Запорізької області від 11.07.2023, а наведені доводи фактично спрямовані на повторний розгляд спору та встановлення нових фактичних обставин у справі.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погодившись із ухвалою Господарського суду Запорізької області від 30.03.2026 у справі № 908/501/23, Товариство з обмеженою відповідальністю «Запоріжжяелектропостачання» звернулося до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Запорізької області від 30.03.2026, якою було відмовлено у задоволенні заяви про перегляд рішення Господарського суду Запорізької області від 11.07.2023 за нововиявленими обставинами, та ухвалити нове рішення, яким закрити провадження у справі в частині вимог про стягнення суми основного боргу у розмірі 231 532 575, 52 грн, а також стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Запоріжжяелектропостачання» на користь Акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» 330 164 294, 82 грн основного боргу, 4 785 945, 53 грн пені, 15 688 573, 55 грн 3 % річних та 90 485 190 ,66 грн інфляційних втрат. Також апелянт просить здійснити розподіл судових витрат пропорційно задоволеним вимогам.
В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що суд дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для перегляду рішення за нововиявленими обставинами та не надав належної оцінки доводам заявника щодо здійсненого коригування обсягів послуг з розподілу електричної енергії за договором № 14 від 01.01.2019 за період липень 2022 року – березень 2023 року.
Скаржник вважає, що коригуючі акти до актів прийняття-передавання послуг з розподілу електричної енергії підтверджують відсутність або значне зменшення фактичних обсягів розподілу електричної енергії на тимчасово окупованих територіях та територіях ведення бойових дій, а тому, на думку апелянта, свідчать про наявність істотних обставин, які існували на момент розгляду справи, однак не були встановлені судом під час ухвалення рішення від 11.07.2023.
Апелянт також посилається на те, що суд не врахував положення «Положення про особливості постачання електричної енергії споживачам та розрахунків між учасниками роздрібного ринку електричної енергії у період дії в Україні воєнного стану», затвердженого наказом Міністерства енергетики України № 148 від 13.04.2022, зокрема положення щодо визначення обсягів споживання електричної енергії рівними нулю у разі відсутності електропостачання на відповідних територіях. 
Крім того, скаржник зазначає, що лист АТ «Запоріжжяобленерго» від 02.12.2025 № 35.1-35/2517 підтверджує втрату оператором системи розподілу контролю над обсягами електричної енергії на тимчасово окупованих територіях Запорізької області, що, на думку апелянта, свідчить про недостовірність даних, покладених в основу рішення Господарського суду Запорізької області від 11.07.2023.
Таким чином, апеляційна скарга зводиться до доводів про неправильне застосування судом положень статті 320 Господарського процесуального кодексу України, неповне з`ясування обставин, які мають значення для правильного вирішення питання про наявність нововиявлених обставин, а також безпідставне неврахування коригування обсягів послуг з розподілу електричної енергії та пов`язаних із цим доказів.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Апелянт зазначає, що ухвала Господарського суду Запорізької області від 30.03.2026 у справі № 908/501/23 є незаконною та необґрунтованою, постановленою з неповним з`ясуванням обставин, які мають значення для правильного вирішення питання про перегляд рішення за нововиявленими обставинами, а також з неправильним застосуванням положень статей 320, 325 Господарського процесуального кодексу України.
Скаржник вказує, що рішенням Господарського суду Запорізької області від 11.07.2023 у справі № 908/501/23 з нього було стягнуто заборгованість за послуги з розподілу електричної енергії, надані у березні 2022 року, грудні 2022 року, січні 2023 року та лютому 2023 року на підставі договору електропостачальника про надання послуг з розподілу електричної енергії № 14 від 01.01.2019. На думку апелянта, після ухвалення цього рішення з`явилися обставини, які підтверджують, що визначені позивачем обсяги послуг з розподілу електричної енергії за відповідний період були завищеними та не відповідали фактичним обсягам розподілу електричної енергії. 
Апелянт посилається на те, що суд безпідставно не визнав нововиявленими обставинами коригуючі акти до актів прийняття-передавання послуг з розподілу електричної енергії за договором № 14 від 01.01.2019 за період липень 2022 року — грудень 2022 року, а також січень 2023 року — березень 2023 року. Скаржник вважає, що такі коригуючі акти не є лише новими доказами, а підтверджують існування фактичних обставин, які мали місце ще у 2022– 2023 роках, однак не були встановлені судом під час ухвалення рішення від 11.07.2023.
Скаржник також зазначає, що погоджується із загальним правовим підходом щодо необхідності відмежування нововиявлених обставин від нових доказів та нових обставин, які виникли після ухвалення судового рішення, однак наголошує, що у даному випадку заявлені ним обставини існували на момент розгляду справи судом, проте не були відомі ні заявнику, ні суду під час ухвалення рішення від 11.07.2023. 
Апелянт посилається на правові висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постановах від 22.01.2019 у справі № 127/10129/17 та від 27.05.2020 у справі № 802/2196/17-а, відповідно до яких нововиявленими є обставини, які існували на час розгляду справи, не були і не могли бути відомі заявнику та є істотними для правильного вирішення спору. На думку апелянта, саме такі обставини мають місце у даній справі. 
На думку скаржника, суд помилково пов`язав виникнення відповідних обставин виключно з подальшими змінами нормативного регулювання, зокрема з постановою НКРЕКП від 19.04.2024 № 759, якою було внесено зміни до постанови НКРЕКП від 25.02.2022 № 332. Апелянт зазначає, що сама обставина відсутності або істотного зменшення обсягів розподілу електричної енергії на тимчасово окупованих територіях існувала ще на момент ухвалення рішення від 11.07.2023, а подальші коригуючі акти лише підтвердили її існування.
Товариство з обмеженою відповідальністю «Запоріжжяелектропостачання» наголошує, що суд не надав належної оцінки положенням постанови НКРЕКП від 31.05.2022 № 555 «Про особливості забезпечення комерційного обліку електричної енергії на ринку електричної енергії в умовах воєнного стану», якою, за твердженням апелянта, було визначено порядок здійснення комерційного обліку електричної енергії в умовах воєнного стану, у тому числі розрахунковим шляхом у разі неможливості отримання прямих показань справного лічильника або неможливості зняття таких показань. 
Апелянт також зазначає, що відповідальність за достовірність формування та розрахунку даних комерційного обліку покладається на оператора системи розподілу, тобто на АТ «Запоріжжяобленерго». У зв`язку з цим скаржник вважає, що саме позивач мав забезпечити правильне визначення обсягів розподіленої електричної енергії та не мав права надавати до суду акти з показниками, які, на думку апелянта, не відповідали фактичним обсягам розподілу.
Окремо скаржник зазначає, що суд не надав належної оцінки абзацу третьому пункту 9 Положення про особливості постачання електричної енергії споживачам та розрахунків між учасниками роздрібного ринку електричної енергії у період дії в Україні воєнного стану, затвердженого наказом Міністерства енергетики України № 148 від 13.04.2022. На думку апелянта, відповідно до цього положення обсяги споживання електричної енергії мають прийматися рівними нулю за періоди відсутності електропостачання тривалістю більше ніж 24 години в розрахунковому періоді для споживачів, об`єкти яких заживлені від певного вузла, району або області електричних мереж оператора системи, з яких був відсутній відпуск електричної енергії споживачам. 
Скаржник стверджує, що коригуючі акти підтверджують саме те, що обсяг послуги з розподілу електричної енергії за договором у відповідні періоди фактично дорівнював нулю або був значно меншим ще у 2022– 2023 роках. На думку апелянта, обставина відсутності розподілу електричної енергії через окупацію відповідних територій та заборону здійснення господарської діяльності на тимчасово окупованих територіях відповідно до статті 13-1 Закону України № 1207 існувала на момент ухвалення рішення від 11.07.2023, однак позивач її приховав, надавши суду недостовірні акти з іншими показниками обсягу послуги та її вартості. 
Апелянт також посилається на положення статті 75 Господарського процесуального кодексу України та вважає, що суд мав врахувати обставини, встановлені в інших судових справах за участю АТ «Запоріжжяобленерго» або щодо нього, які, на думку скаржника, підтверджують втрату позивачем контролю над електричними мережами на значній частині території Запорізької області, неможливість достовірного визначення обсягів електричної енергії, що надходила до мережі та розподілялася споживачам на тимчасово окупованих територіях, а також необхідність прийняття відповідних показників рівними нулю. 
Зокрема, скаржник посилається на справу № 908/1174/23, у якій, за його твердженням, АТ «Запоріжжяобленерго» у спорі з НЕК «Укренерго» зазначало про перебування значної частини Запорізької області у тимчасовій окупації, постійні обстріли об`єктів електричних мереж, неможливість визначення обсягів постачання електричної енергії, відсутність можливості для збору інформації комерційного обліку та складання фізичних балансів. На думку апелянта, такі обставини підтверджують, що сам позивач у інших спорах визнавав неможливість контролювати відповідні обсяги електричної енергії на тимчасово окупованих територіях. 
Також апелянт посилається на справу № 908/2528/23, у якій, за його твердженням, АТ «Запоріжжяобленерго» зазначало про отримання сертифіката Запорізької торгово-промислової палати щодо неможливості виконання зобов`язань за договором про надання послуг з диспетчерського управління на територіях, на яких ведуться бойові дії або які є тимчасово окупованими. На думку скаржника, зазначені обставини також свідчать про те, що позивач був обізнаний із фактичною неможливістю контролювати обсяги електричної енергії на відповідних територіях.
Крім того, Товариство з обмеженою відповідальністю «Запоріжжяелектропостачання» вказує, що обсяги відданої в мережу та спожитої електричної енергії на територіях, на яких ведуться або велися бойові дії, а також на тимчасово окупованих територіях, необхідно вважати такими, що не пройшли належну верифікацію та не відповідають Кодексу комерційного обліку електричної енергії. У зв`язку з цим, на думку скаржника, обсяг електричної енергії, який був зазначений у відповідних актах і рахунках, не відповідав реальному обсягу електричної енергії, фактично розподіленої або отриманої АТ «Запоріжжяобленерго». 
Скаржник також зазначає, що предметом позову у справі № 908/501/23 були вимоги про стягнення боргу за послуги з розподілу електричної енергії, 3 % річних та інфляційних втрат, нарахованих на підставі рахунків оператора системи розподілу. Апелянт звертає увагу, що ціна послуг з розподілу відповідно до пункту 3.1 договору визначається згідно з порядком встановлення тарифів на послуги з розподілу електричної енергії, затвердженим Регулятором, а тому, на його думку, неправильне визначення обсягів розподілу безпосередньо вплинуло на розмір заявленого та присудженого до стягнення боргу. 
Апелянт посилається і на те, що тариф на розподіл електричної енергії для АТ «Запоріжжяобленерго» у 2022–2023 роках був затверджений постановами НКРЕКП № 2616 від 17.12.2021 та № 1815 від 21.12.2022, а до складових тарифу включалися відповідні витрати оператора системи розподілу. З огляду на це скаржник вважає, що недостовірність або неверифікованість обсягів електричної енергії на тимчасово окупованих територіях мала значення не лише для взаєморозрахунків сторін, але й для правильності визначення вартості послуг з розподілу, заявлених до стягнення. 
Окремо скаржник не погоджується з висновком суду про те, що законодавчі зміни 2024 року, сертифікація даних комерційного обліку у 2026 році та складені у зв`язку з цим документи не існували на час ухвалення рішення від 11.07.2023, а тому не можуть бути нововиявленими обставинами. На думку апелянта, суд неправильно ототожнив нововиявлену обставину з документом, який її підтверджує, тоді як сам факт відсутності фактичного розподілу електричної енергії на відповідних територіях існував ще у спірний період.
Апелянт також звертає увагу на постанову об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 20.03.2026 у справі № 916/5633/23, у якій, на думку скаржника, викладено правовий висновок про те, що лист оператора системи розподілу щодо втрати електричного зв`язку мереж та перебування об`єктів на тимчасово окупованій території є достатнім доказом для коригування даних комерційного обліку та встановлення показників « 0». Апелянт зазначає, що Верховний Суд у вказаній постанові також дійшов висновку про те, що постанова НКРЕКП від 19.04.2024 № 759 не запровадила принципово нового механізму визначення даних комерційного обліку, а лише конкретизувала вже існуючі механізми коригування відповідних даних. 
Крім того, скаржник посилається на постанову Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 04.11.2025 у справі № 922/5404/23, відповідно до якої, на думку апелянта, положення Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» мають пріоритет у питаннях заборони передачі електричної енергії на тимчасово окуповані території, а тому Положення про особливості постачання електричної енергії споживачам та розрахунків між учасниками роздрібного ринку електричної енергії у період дії воєнного стану не може регулювати питання електропостачання на тимчасово окупованих територіях. 
Товариство з обмеженою відповідальністю «Запоріжжяелектропостачання» вказує, що лист АТ «Запоріжжяобленерго» від 02.12.2025 № 35/1-35/2517, адресований Запорізькій обласній державній адміністрації, підтверджує втрату позивачем контролю над обсягами електричної енергії, яка надходила в мережу товариства та розподілялася на об`єкти, розташовані на територіях територіальних громад, на яких ведуться або велися бойові дії чи які є тимчасово окупованими. На думку скаржника, суд безпідставно відмовився надати цьому листу значення доказу, який підтверджує існування істотних для справи обставин.
Апелянт додатково наголошує, що лист АТ «Запоріжжяобленерго» від 02.12.2025 № 35.1-35/2517 підтверджує існування обставин, які фактично мали місце ще з липня 2022 року, а саме: захоплення відокремлених структурних підрозділів АТ «Запоріжжяобленерго» на тимчасово окупованих територіях Запорізької області, відсутність доступу до розрахункових засобів обліку, відсутність можливості контролю над системами ліній електропередач та засобами передачі даних, пошкодження частини ліній електропередач, а також відсутність підтвердження виробітку електричної енергії та обсягів її прийому і передачі. На думку скаржника, наведені обставини свідчать про фактичну неможливість здійснення АТ «Запоріжжяобленерго» діяльності з розподілу електричної енергії на тимчасово окупованій території Запорізької області починаючи з липня 2022 року. 
У зв`язку з викладеним апелянт стверджує, що АТ «Запоріжжяобленерго» не мало об`єктивної можливості достовірно визначати обсяги послуг з розподілу електричної енергії за договором № 14 від 01.01.2019, а також не володіло інформацією щодо фактичного розподілу електричної енергії на об`єкти споживачів відповідача, розташовані на тимчасово окупованих територіях. На думку скаржника, саме ці обставини підтверджують невідповідність обсягів та вартості послуг з розподілу електричної енергії, які були покладені в основу рішення Господарського суду Запорізької області від 11.07.2023. 
Також апелянт зазначає, що лише після внесення постановою НКРЕКП від 19.04.2024 № 759 змін до постанови НКРЕКП № 332 та подальшої сертифікації даних комерційного обліку електричної енергії АТ «Запоріжжяобленерго» розпочало належне документальне оформлення коригувань за договором № 14 від 01.01.2019 шляхом складання відповідних актів коригування. На думку скаржника, це підтверджує, що обставини щодо відсутності фактичного розподілу електричної енергії існували ще на момент ухвалення рішення від 11.07.2023, однак належним чином документально були оформлені лише у подальшому. 
Також Товариство з обмеженою відповідальністю «Запоріжжяелектропостачання» посилається на лист АТ «Запоріжжяобленерго» від 29.01.2026 № 007.2-66/533 щодо приведення у відповідність первинних документів за перший квартал 2023 року у зв`язку з проведеною ПрАТ «НЕК «Укренерго» 13 та 14 січня 2026 року сертифікацією даних комерційного обліку електричної енергії. На думку скаржника, такий лист підтверджує, що первинні документи, які були покладені в основу рішення від 11.07.2023, у подальшому підлягали коригуванню, а отже їх первісні показники не відповідали фактичним обставинам. 
Скаржник вважає, що суд формально підійшов до оцінки наведених ним обставин, обмежившись висновком про те, що коригуючі акти, листи та інші документи є новими доказами або наслідком змін законодавства після ухвалення рішення. Апелянт наполягає, що ці документи лише підтверджують обставини, які існували на час розгляду справи, але не були встановлені судом через надання позивачем недостовірних актів прийняття-передавання послуг.
Крім того, апелянт зазначає, що суд не врахував істотність наведених обставин для правильного вирішення спору, оскільки у разі їх врахування під час первісного розгляду справи розмір основного боргу, 3 % річних та інфляційних втрат був би визначений інакше. Саме тому скаржник вважає, що наявні підстави не лише для скасування ухвали від 30.03.2026, але й для зміни результату вирішення спору по суті шляхом закриття провадження у частині вимог про стягнення частини основного боргу та зменшення сум, присуджених до стягнення.
Апелянт також просить поновити строк на апеляційне оскарження, посилаючись на те, що повний текст ухвали було складено та підписано 03.04.2026, а отримано представником ТОВ «Запоріжжяелектропостачання» в електронному кабінеті того ж дня, після чого апеляційну скаргу подано 13.04.2026. 
Таким чином, апеляційна скарга зводиться до доводів про те, що суд неправильно застосував положення статті 320 Господарського процесуального кодексу України, безпідставно не визнав нововиявленими обставинами факти відсутності або істотного зменшення обсягів розподілу електричної енергії на тимчасово окупованих територіях, помилково кваліфікував коригуючі акти та листи АТ «Запоріжжяобленерго» як нові докази, не врахував положення нормативного регулювання у сфері комерційного обліку електричної енергії в умовах воєнного стану та не надав належної оцінки доводам скаржника щодо недостовірності актів, на підставі яких було ухвалено рішення від 11.07.2023.

Узагальнений виклад позиції інших учасників справи.

Акціонерне товариство «Запоріжжяобленерго» подало відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Запоріжжяелектропостачання» без задоволення, а ухвалу Господарського суду Запорізької області від 30.03.2026 у справі № 908/501/23 без змін.
Позивач зазначає, що наведена апелянтом правова оцінка спірних правовідносин є помилковою, а доводи апеляційної скарги фактично зводяться до незгоди відповідача з висновками суду та спрямовані на переоцінку доказів, які вже були предметом дослідження під час розгляду справи по суті. На думку позивача, дії апелянта є несумісними із принципом правової визначеності, який передбачає однозначність та передбачуваність правозастосування. 
АТ «Запоріжжяобленерго» вважає правильним висновок суду про відсутність у справі нововиявлених обставин у розумінні статті 320 Господарського процесуального кодексу України та зазначає, що наведені заявником обставини не відповідають обов`язковим критеріям нововиявлених обставин, оскільки не є такими, що не могли бути відомі заявнику на час розгляду справи, а також не спростовують фактичні дані, покладені в основу рішення Господарського суду Запорізької області від 11.07.2023. 
Позивач посилається на те, що нововиявленими можуть вважатися лише такі обставини, які одночасно: існували на момент розгляду справи; не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою; є істотними для правильного вирішення спору. 
На думку позивача, зазначені критерії у даному випадку відсутні, а подані заявником документи фактично є новими доказами або документами, складеними після ухвалення рішення у справі.
АТ «Запоріжжяобленерго» наголошує, що необхідно розмежовувати нововиявлені обставини та нові докази, оскільки нові докази не можуть бути самостійною підставою для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами. Позивач зазначає, що навіть можливі процесуальні недоліки розгляду справи, неповне встановлення фактичних обставин або незгода сторони з оцінкою доказів не є нововиявленими обставинами у розумінні статті 320 Господарського процесуального кодексу України. 
Позивач також звертає увагу, що нововиявлені обставини необхідно відрізняти від нових обставин, які виникли після вирішення спору, а також від обставин, що змінилися після ухвалення рішення суду. На думку АТ «Запоріжжяобленерго», саме до таких нових або змінених обставин належать обставини, на які посилається апелянт у своїй заяві про перегляд рішення суду. 
Позивач зазначає, що процедура перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами не передбачає повторного розгляду спору по суті або проведення переоцінки доказів, які вже були досліджені судом під час розгляду справи. На думку позивача, заявник фактично прагне здійснити повторний розгляд справи шляхом подання нових документів та надання іншої оцінки вже встановленим обставинам.
АТ «Запоріжжяобленерго» вказує, що порядок визначення обсягів споживання та розподілу електричної енергії на тимчасово окупованих територіях був врегульований чинним законодавством та враховувався судом під час ухвалення рішення від 11.07.2023 у справі № 908/501/23. Позивач зазначає, що відповідач ще під час первісного розгляду справи посилався на обставини, пов`язані з тимчасовою окупацією територій Запорізької області, функціонуванням ринку електричної енергії в умовах воєнного стану та порядком визначення обсягів електричної енергії, а тому такі обставини не можуть вважатися нововиявленими.
Позивач заперечує проти доводів апелянта щодо значення коригуючих актів та зазначає, що відповідні акти були складені у зв`язку зі змінами нормативного регулювання у 2024 році та проведенням у 2026 році ПрАТ «НЕК «Укренерго» сертифікації даних комерційного обліку електричної енергії. На думку АТ «Запоріжжяобленерго», ці обставини виникли вже після ухвалення рішення від 11.07.2023, а тому не можуть бути нововиявленими обставинами у розумінні процесуального закону. 
Крім того, позивач зазначає, що результати скоригованих обсягів електричної енергії за договором № 14 від 01.01.2019 за періоди липень-грудень 2022 року та січень-березень 2023 року вже були враховані у взаєморозрахунках сторін за надані послуги з розподілу електричної енергії у вересні 2024 року, листопаді 2025 року та січні 2026 року. У зв`язку з цим АТ «Запоріжжяобленерго» вважає, що законні права та майнові інтереси відповідача не були порушені. 
Позивач також звертає увагу, що лист АТ «Запоріжжяобленерго» від 02.12.2025 № 35/1-35/2517 не свідчить про виникнення істотних обставин, які не були встановлені судом під час розгляду справи, та не спростовує фактичні дані, покладені в основу рішення Господарського суду Запорізької області від 11.07.2023. На думку позивача, наведений лист лише містить загальну інформацію щодо функціонування оператора системи розподілу в умовах тимчасової окупації та бойових дій, однак не підтверджує недостовірність конкретних актів прийняття-передавання послуг, покладених в основу судового рішення. 
Крім того, АТ «Запоріжжяобленерго» зазначає, що доводи апеляційної скарги про порушення судом положень статті 236 Господарського процесуального кодексу України та неправильне застосування норм матеріального і процесуального права є безпідставними та не підтверджуються матеріалами справи. Позивач вважає, що суд належним чином дослідив подані сторонами докази, надав їм оцінку у сукупності та дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для перегляду рішення за нововиявленими обставинами.
У зв`язку з викладеним АТ «Запоріжжяобленерго» вважає, що підстави для скасування ухвали Господарського суду Запорізької області від 30.03.2026 у справі № 908/501/23 відсутні, а апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Запоріжжяелектропостачання» задоволенню не підлягає.

Рух справи в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.04.2026 для розгляду апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Запоріжжяелектропостачання» на ухвалу Господарського суду Запорізької області від 30.03.2026 у справі № 908/501/23 визначено колегію суддів Центрального апеляційного господарського суду у складі: головуючого судді (судді-доповідача) Андрейчука Л.В., суддів Віннікова С.В., Левшиної Г.В.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 27.04.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Запоріжжяелектропостачання» на ухвалу Господарського суду Запорізької області від 30.03.2026 у справі № 908/501/23. Вказаною ухвалою витребувано матеріали справи № 908/501/23 з Господарського суду Запорізької області та призначено розгляд апеляційної скарги у судовому засіданні на 13.05.2026.
30.04.2026 матеріали справи № 908/501/23 надійшли до Центрального апеляційного господарського суду.
05.05.2026 до Центрального апеляційного господарського суду від Акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» надійшла заява про участь представника товариства у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду із використанням власних технічних засобів та відзив на апеляційну скаргу, у якому позивач просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити без змін ухвалу Господарського суду Запорізької області від 30.03.2026 у справі № 908/501/23.
08.05.2026 до Центрального апеляційного господарського суду від Товариства з обмеженою відповідальністю «Запоріжжяелектропостачання» надійшла заява про участь представника товариства у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду із використанням власних технічних засобів.
11.05.2026 до Центрального апеляційного господарського суду від Товариства з обмеженою відповідальністю «Запоріжжяелектропостачання» надійшла відповідь на відзив на апеляційну скаргу, у якій скаржник підтримав доводи апеляційної скарги та просив врахувати наведені у відповіді на відзив пояснення і правові позиції Верховного Суду під час апеляційного перегляду справи.
Інших заяв, клопотань чи заперечень від учасників справи до суду апеляційної інстанції не надходило.
13.05.2026 у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини постанови Центрального апеляційного господарського суду.

Встановлені судом обставини справи.

Судом встановлено, що 01.01.2019 між Публічним акціонерним товариством «Запоріжжяобленерго» (на теперішній час – Акціонерне товариство «Запоріжжяобленерго») як оператором системи розподілу та Товариством з обмеженою відповідальністю «Запоріжжяелектропостачання» як електропостачальником укладено договір електропостачальника про надання послуг з розподілу електричної енергії № 14, відповідно до умов якого оператор системи розподілу зобов`язався надавати електропостачальнику послуги з розподілу електричної енергії, а електропостачальник – здійснювати оплату таких послуг у порядку та строки, визначені умовами договору та нормативно-правовими актами, що регулюють функціонування ринку електричної енергії. 
Предметом спору у справі № 908/501/23 були вимоги АТ «Запоріжжяобленерго» про стягнення з ТОВ «Запоріжжяелектропостачання» заборгованості за послуги з розподілу електричної енергії, надані у період з лютого 2022 року по лютий 2023 року, а також нарахованих у зв`язку із простроченням виконання грошового зобов`язання пені, 3 % річних та інфляційних втрат. При цьому вартість послуг з розподілу електричної енергії визначалась виходячи із тарифів, встановлених НКРЕКП, та обсягів розподіленої електричної енергії, визначених оператором системи розподілу відповідно до нормативного регулювання у сфері комерційного обліку електричної енергії. 
Рішенням Господарського суду Запорізької області від 11.07.2023 у справі № 908/501/23 позов задоволено частково. Закрито провадження у справі в частині вимог про стягнення 108 999 768, 10 грн основного боргу у зв`язку з відсутністю предмета спору. Стягнуто з ТОВ «Запоріжжяелектропостачання» на користь АТ «Запоріжжяобленерго» 452 697 102, 24 грн основного боргу, 4 785 945, 53 грн пені, 17 156 522, 39 грн 3 % річних, 106 998 373, 34 грн інфляційних втрат та 939 400 грн судового збору. 
Під час розгляду справи № 908/501/23 відповідач заперечував проти задоволення позову та посилався, зокрема, на обставини, пов`язані із тимчасовою окупацією частини території Запорізької області, відсутністю доступу до об`єктів електроенергетичної інфраструктури, неможливістю отримання достовірних даних комерційного обліку електричної енергії та неправомірністю визначення позивачем обсягів послуг з розподілу електричної енергії на тимчасово окупованих територіях. Вказані доводи були предметом дослідження та правової оцінки суду під час ухвалення рішення від 11.07.2023. 
У лютому 2026 року ТОВ «Запоріжжяелектропостачання» звернулося до Господарського суду Запорізької області із заявою про перегляд рішення Господарського суду Запорізької області від 11.07.2023 за нововиявленими обставинами. В обґрунтування поданої заяви товариство посилалося на здійснене після ухвалення рішення суду коригування обсягів послуг з розподілу електричної енергії за договором № 14 від 01.01.2019 за періоди липень 2022 року – грудень 2022 року та січень 2023 року – березень 2023 року. 
Як вбачається із матеріалів справи, в обґрунтування заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами ТОВ «Запоріжжяелектропостачання» посилалося на постанову НКРЕКП від 19.04.2024 № 759, якою внесено зміни до постанови НКРЕКП від 25.02.2022 № 332 «Про забезпечення стабільного функціонування ринку електричної енергії, у тому числі фінансового стану учасників ринку електричної енергії на період дії в Україні воєнного стану», а також на проведену ПрАТ «НЕК «Укренерго» у січні 2026 року сертифікацію даних комерційного обліку електричної енергії. 
На підтвердження наведених доводів заявником до матеріалів справи подано коригуючі акти до актів прийняття-передавання послуг з розподілу електричної енергії, лист АТ «Запоріжжяобленерго» від 02.12.2025 № 35.1-35/2517 щодо втрати контролю над обсягами електричної енергії на тимчасово окупованих територіях Запорізької області, а також лист АТ «Запоріжжяобленерго» від 29.01.2026 № 007.2-66/533 щодо приведення у відповідність первинних документів за перший квартал 2023 року у зв`язку з проведенням сертифікації даних комерційного обліку електричної енергії. 
Крім того, заявник обґрунтовував свої вимоги положеннями постанови НКРЕКП від 31.05.2022 № 555 «Про особливості забезпечення комерційного обліку електричної енергії на ринку електричної енергії в умовах воєнного стану», Положення про особливості постачання електричної енергії споживачам та розрахунків між учасниками роздрібного ринку електричної енергії у період дії в Україні воєнного стану, затвердженого наказом Міністерства енергетики України № 148 від 13.04.2022, а також положеннями Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України». 
ТОВ «Запоріжжяелектропостачання» зазначало, що обсяги послуг з розподілу електричної енергії, покладені в основу рішення Господарського суду Запорізької області від 11.07.2023, фактично не відповідали реальним обсягам розподілу електричної енергії на тимчасово окупованих територіях, а визначені позивачем показники не пройшли належної верифікації відповідно до Кодексу комерційного обліку електричної енергії. За твердженням заявника, АТ «Запоріжжяобленерго» не мало фактичної можливості здійснювати контроль за обсягами електричної енергії на відповідних територіях, оскільки частина об`єктів електроенергетичної інфраструктури перебувала на тимчасово окупованій території, а доступ до засобів обліку був відсутній. 
Також заявник посилався на обставини захоплення відокремлених структурних підрозділів АТ «Запоріжжяобленерго», відсутності доступу до розрахункових засобів обліку, відсутності можливості контролю над системами ліній електропередач та засобами передачі даних, а також пошкодження частини електричних мереж унаслідок бойових дій та тимчасової окупації території Запорізької області. 
Крім того, ТОВ «Запоріжжяелектропостачання» посилалося на судову практику Верховного Суду, у тому числі на постанову об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 20.03.2026 у справі № 916/5633/23 та постанову Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 04.11.2025 у справі № 922/5404/23, вважаючи, що зазначені правові висновки підтверджують правомірність визначення обсягів споживання електричної енергії рівними нулю на тимчасово окупованих територіях та необхідність коригування відповідних даних комерційного обліку. 
Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 30.03.2026 у задоволенні заяви ТОВ «Запоріжжяелектропостачання» про перегляд рішення Господарського суду Запорізької області від 11.07.2023 за нововиявленими обставинами відмовлено. Постановляючи вказану ухвалу, суд дійшов висновку, що обставини, на які посилається заявник, не є нововиявленими у розумінні статті 320 Господарського процесуального кодексу України, а фактично зводяться до подання нових доказів, переоцінки вже досліджених доказів та посилань на обставини, які виникли або змінилися після ухвалення рішення у справі.

Оцінка аргументів учасників справи і висновків суду першої інстанції.

Відповідно до частин першої, другої статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Предметом апеляційного перегляду у цій справі є ухвала Господарського суду Запорізької області від 30.03.2026, якою відмовлено у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Запоріжжяелектропостачання» про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Господарського суду Запорізької області від 11.07.2023 у справі № 908/501/23 та залишено вказане рішення в силі.
Переглянувши оскаржувану ухвалу в межах доводів апеляційної скарги, з урахуванням доводів відзиву на апеляційну скаргу, відповіді на відзив, дослідивши матеріали справи та перевіривши правильність застосування судом норм процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Запоріжжяелектропостачання» не підлягає задоволенню, а ухвала Господарського суду Запорізької області від 30.03.2026 підлягає залишенню без змін, з огляду на таке.
Відповідно до частини першої статті 320 Господарського процесуального кодексу України рішення, постанови та ухвали господарського суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.
Згідно з пунктом 1 частини другої статті 320 Господарського процесуального кодексу України підставою для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.
Частиною четвертою статті 320 Господарського процесуального кодексу України прямо передбачено, що не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи, а також докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом.
Отже, для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами необхідною є одночасна наявність трьох взаємопов`язаних умов: по-перше, відповідна обставина повинна існувати на час розгляду справи та ухвалення судового рішення; по-друге, така обставина не була і не могла бути відома заявникові та суду на час розгляду справи; по-третє, вона повинна мати істотне значення для правильного вирішення спору, тобто бути такою, що у разі її врахування могла б зумовити ухвалення іншого судового рішення.
Аналогічний підхід неодноразово висловлювала Велика Палата Верховного Суду, зокрема у постанові від 22.01.2019 у справі № 127/10129/17, де зазначено, що нововиявленими є обставини, які входять до предмета доказування у відповідній справі, існували на час її розгляду, не були встановлені судом, не були і не могли бути відомі заявнику, спростовують фактичні дані, покладені в основу судового рішення, та стали відомими лише після його ухвалення. У постанові від 27.05.2020 у справі № 802/2196/17-а Велика Палата Верховного Суду також звернула увагу, що нововиявлені обставини за своєю юридичною природою є саме фактичними даними, які спростовують факти, покладені в основу судового рішення, а не новими доказами, новою правовою позицією чи іншим тлумаченням уже встановлених обставин.
Колегія суддів враховує, що інститут перегляду судових рішень за нововиявленими обставинами є винятком із принципу остаточності судового рішення. Такий перегляд не призначений для повторного розгляду спору, виправлення помилок сторони у доказуванні, подання нових доказів або переоцінки доказів, яким уже була надана судова оцінка. Його метою є усунення наслідків ухвалення судового рішення без урахування істотного юридичного факту, який об`єктивно існував на момент вирішення спору, але не був і не міг бути відомий заявникові та суду.
Такий підхід узгоджується також із принципом правової визначеності, який є складовою верховенства права та передбачає повагу до остаточного судового рішення. Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово зазначав, що перегляд остаточного судового рішення не може використовуватися як прихований спосіб повторного розгляду справи лише через незгоду сторони з результатом такого розгляду. Водночас процедура перегляду за нововиявленими обставинами допускається лише за наявності обставин, які є дійсно істотними та які не могли бути представлені особою під час первісного розгляду справи.
З матеріалів справи вбачається, що рішенням Господарського суду Запорізької області від 11.07.2023 у справі № 908/501/23 було частково задоволено позов АТ «Запоріжжяобленерго» до ТОВ «Запоріжжяелектропостачання» про стягнення заборгованості за договором електропостачальника про надання послуг з розподілу електричної енергії № 14 від 01.01.2019. Вказаним рішенням закрито провадження у справі в частині вимог про стягнення 108 999 768,10 грн основного боргу, стягнуто з відповідача 452 697 102, 24 грн основного боргу, 4 785 945, 53 грн пені, 17 156 522, 39 грн 3 % річних, 106 998 373,34 грн інфляційних втрат та судовий збір.
Звертаючись із заявою про перегляд цього рішення за нововиявленими обставинами, ТОВ «Запоріжжяелектропостачання» посилалося на коригуючі акти до актів прийняття-передавання послуг з розподілу електричної енергії за договором № 14 від 01.01.2019 за період липень 2022 року – грудень 2022 року, а також січень 2023 року – березень 2023 року; лист АТ «Запоріжжяобленерго» від 02.12.2025 № 35.1-35/2517; лист АТ «Запоріжжяобленерго» від 29.01.2026 № 007.2-66/533; зміни до постанови НКРЕКП від 25.02.2022 № 332, внесені постановою НКРЕКП від 19.04.2024 № 759; сертифікацію даних комерційного обліку, проведену ПрАТ «НЕК «Укренерго» у січні 2026 року; а також на обставини, пов`язані з тимчасовою окупацією частини території Запорізької області, відсутністю доступу до вузлів обліку та неможливістю достовірного визначення обсягів розподілу електричної енергії на відповідних територіях.
Колегія суддів погоджується з висновком суду про те, що наведені заявником обставини та документи не відповідають критеріям нововиявлених обставин у розумінні статті 320 Господарського процесуального кодексу України.
Насамперед необхідно зазначити, що обставини тимчасової окупації частини території Запорізької області, ведення бойових дій, відсутності доступу до окремих об`єктів електроенергетичної інфраструктури, складності або неможливості отримання фактичних показників засобів комерційного обліку електричної енергії, а також спірності визначення обсягів розподіленої електричної енергії були відомі сторонам ще під час первісного розгляду справи № 908/501/23.
Більше того, саме на ці обставини ТОВ «Запоріжжяелектропостачання» посилалося під час розгляду справи по суті, заперечуючи проти позову. Відповідач у первісній справі зазначав про непогодження актів прийняття-передавання послуг з розподілу електричної енергії, про наявність розбіжностей щодо кількості наданих послуг, про неможливість достовірного визначення обсягів споживання на тимчасово окупованих територіях, про обставини воєнного стану, форс-мажорні обставини та особливості функціонування ринку електричної енергії в умовах збройної агресії.
Отже, відповідні обставини не можуть вважатися такими, що не були і не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи. Навпаки, вони були покладені відповідачем в основу його заперечень проти позову, досліджувалися судом та отримали правову оцінку у рішенні від 11.07.2023.
За таких умов доводи апелянта про те, що обставина відсутності або істотного зменшення обсягів розподілу електричної енергії на тимчасово окупованих територіях була нововиявленою, є необґрунтованими. Апелянт фактично намагається подати як нововиявлену обставину ті самі фактичні передумови, які вже існували, були відомі сторонам та входили до предмета доказування під час первісного розгляду справи.
Колегія суддів також відхиляє доводи скаржника про те, що коригуючі акти до актів прийняття-передавання послуг з розподілу електричної енергії не є новими доказами, а лише підтверджують обставини, які існували у 2022– 2023 роках.
Коригуючі акти, на які посилається заявник, були складені після ухвалення рішення Господарського суду Запорізької області від 11.07.2023. Їх складення було пов`язане з подальшим нормативним уточненням порядку комерційного обліку електричної енергії, внесенням постановою НКРЕКП від 19.04.2024 № 759 змін до постанови НКРЕКП від 25.02.2022 № 332, а також із подальшою сертифікацією даних комерційного обліку у 2026 році. Тобто ці документи об`єктивно не існували на момент ухвалення рішення у справі № 908/501/23.
Саме по собі те, що новий документ стосується періоду, який був предметом первісного спору, не перетворює такий документ на нововиявлену обставину. Нововиявленою може бути лише відповідна істотна фактична обставина, а не новий доказ, новий розрахунок, нове документальне оформлення або подальше коригування взаєморозрахунків сторін.
Частина четверта статті 320 Господарського процесуального кодексу України прямо виключає можливість перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами на підставі доказів, які не оцінювалися судом, якщо вони стосуються обставин, що були встановлені судом. У даному випадку коригуючі акти стосуються саме обставин щодо обсягів і вартості послуг з розподілу електричної енергії, які були предметом дослідження під час первісного розгляду справи.
Таким чином, посилання апелянта на коригуючі акти є, по суті, спробою повторного доказування та переоцінки обставин, які вже були предметом судового розгляду, що не допускається процедурою перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами.
Не спростовують правильності висновків суду й доводи апелянта про те, що постанова НКРЕКП від 19.04.2024 № 759 не запровадила нового механізму, а лише конкретизувала вже наявний порядок комерційного обліку електричної енергії.
Колегія суддів враховує правову позицію об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладену у постанові від 20.03.2026 у справі № 916/5633/23, відповідно до якої постанова НКРЕКП від 19.04.2024 № 759 фактично конкретизувала окремі випадки застосування механізмів комерційного обліку та не запровадила принципово нового підходу до визначення або уточнення даних комерційного обліку. Об`єднана палата також зазначила, що можливість коригування даних комерційного обліку, у тому числі шляхом визначення відповідних обсягів електричної енергії на рівні « 0», існувала і до прийняття постанови НКРЕКП від 19.04.2024 № 759.
Разом з тим наведений правовий висновок не змінює оцінки спірних правовідносин у цій справі в аспекті застосування статті 320 Господарського процесуального кодексу України.
У справі № 916/5633/23 Верховний Суд вирішував питання належного визначення даних комерційного обліку та можливості їх коригування у відповідних матеріально-правових відносинах. Натомість у даній справі предметом апеляційного перегляду є не первісне вирішення спору щодо правильності обсягів розподіленої електричної енергії, а питання наявності чи відсутності процесуальних підстав для перегляду остаточного судового рішення за нововиявленими обставинами.
Інакше кажучи, навіть якщо можливість коригування даних комерційного обліку існувала до прийняття постанови НКРЕКП № 759, це саме по собі не доводить, що заявник не знав і не міг знати про відповідні обставини під час первісного розгляду справи, та не перетворює подальші коригуючі акти на нововиявлені обставини.
Більше того, якщо така можливість коригування, як стверджує сам апелянт із посиланням на практику Верховного Суду, існувала і до 19.04.2024, то відповідач мав можливість посилатися на відповідне нормативне регулювання, доводити необхідність застосування показників « 0», оспорювати правильність даних комерційного обліку та заявляти відповідні процесуальні клопотання саме під час первісного розгляду справи № 908/501/23. Невикористання стороною відповідних аргументів або доказових можливостей у первісному процесі не може бути компенсоване шляхом перегляду остаточного судового рішення за нововиявленими обставинами.
Колегія суддів також враховує доводи апелянта щодо листа АТ «Запоріжжяобленерго» від 02.12.2025 № 35.1-35/2517, у якому, за твердженням скаржника, позивач повідомив про захоплення відокремлених структурних підрозділів на тимчасово окупованих територіях, відсутність доступу до засобів обліку, відсутність можливості контролю над системою ліній електропередач, пошкодження частини мереж та відсутність підтвердження обсягів прийому і передачі електричної енергії.
Однак зазначений лист також не є нововиявленою обставиною у розумінні статті 320 Господарського процесуального кодексу України.
По-перше, сам лист складений 02.12.2025, тобто після ухвалення рішення Господарського суду Запорізької області від 11.07.2023. По-друге, відомості, викладені у ньому, стосуються загального стану функціонування оператора системи розподілу в умовах тимчасової окупації та бойових дій, тобто обставин, які були загальновідомими, обговорювалися сторонами та прямо покладалися відповідачем в основу його заперечень під час первісного розгляду спору. По-третє, цей лист не встановлює фальшивість актів прийняття-передавання послуг, не підтверджує недостовірність конкретних показників, покладених в основу рішення від 11.07.2023, та не є таким доказом, який в установленому законом порядку спростовує факти, покладені в основу судового рішення.
Твердження апелянта про те, що АТ «Запоріжжяобленерго» «приховало» відповідні обставини від суду, також не може бути прийняте колегією суддів як підстава для скасування оскаржуваної ухвали. Матеріали справи не містять належних і допустимих доказів встановлення факту фальшивості письмових доказів, завідомого подання неправдивих даних або іншої процесуально значущої поведінки, яка в установленому законом порядку спростовувала б достовірність доказів, покладених в основу рішення від 11.07.2023.
Відповідно до пункту 2 частини другої статті 320 Господарського процесуального кодексу України окремою підставою для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є встановлений вироком або ухвалою про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності факт фальшивості доказів, що потягли за собою ухвалення незаконного рішення. Таких обставин заявником не наведено і відповідних судових рішень не подано.
За таких умов доводи про недостовірність актів, приховування інформації або неправильність визначення обсягів послуг з розподілу електричної енергії мають характер припущень та заперечень щодо оцінки доказів, а не нововиявлених обставин у процесуальному значенні.
Колегія суддів також відхиляє посилання апелянта на лист АТ «Запоріжжяобленерго» від 29.01.2026 № 007.2-66/533 щодо приведення у відповідність первинних документів за перший квартал 2023 року у зв`язку з проведеною ПрАТ «НЕК «Укренерго» 13 та 14 січня 2026 року сертифікацією даних комерційного обліку електричної енергії.
Зазначений лист, як і сама сертифікація даних комерційного обліку у січні 2026 року, виникли після ухвалення рішення у справі № 908/501/23. Вони можуть свідчити про подальше уточнення, коригування або врегулювання взаєморозрахунків сторін, однак не доводять наявності істотної обставини, яка об`єктивно не була і не могла бути відома заявникові на час первісного розгляду справи.
Посилання скаржника на те, що такі документи лише підтверджують обставини, які існували раніше, не змінює висновку суду, оскільки самі обставини окупації територій, відсутності доступу до окремих вузлів обліку, складності визначення обсягів електричної енергії та спірності відповідних розрахунків були відомі відповідачу та використовувалися ним під час розгляду справи у 2023 році.
Не приймаються колегією суддів і доводи апелянта щодо преюдиційного значення обставин, встановлених у справах № 908/1174/23, № 908/2528/23, № 908/948/23 та інших справах, на які посилається скаржник.
Відповідно до частини четвертої статті 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються під час розгляду іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Водночас преюдиційне значення мають саме встановлені судом фактичні обставини, а не правові позиції сторін, їхні пояснення, доводи, заперечення чи оцінка доказів у іншій справі. Посилання АТ «Запоріжжяобленерго» в інших спорах на складність визначення обсягів електричної енергії, тимчасову окупацію територій або неможливість доступу до об`єктів електромереж не є преюдиційним фактом у розумінні статті 75 Господарського процесуального кодексу України, який автоматично спростовує факти, покладені в основу рішення у справі № 908/501/23.
Крім того, навіть якщо в інших судових справах встановлювалися певні обставини щодо тимчасової окупації територій, відсутності доступу до об`єктів або пошкодження електромереж, такі обставини самі по собі не доводять неправильність конкретного розміру заборгованості, стягнутого рішенням від 11.07.2023, та не підтверджують наявність нововиявлених обставин саме у цій справі.
Колегія суддів також звертає увагу, що доводи апелянта щодо застосування статті 13-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», а також постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 04.11.2025 у справі № 922/5404/23, стосуються матеріально-правового питання можливості передачі електричної енергії на тимчасово окуповану територію та співвідношення відповідного Закону з підзаконним нормативним регулюванням.
Разом з тим у цій справі апеляційний суд не здійснює повторного розгляду позову АТ «Запоріжжяобленерго» по суті та не переглядає заново правильність застосування всього нормативного регулювання ринку електричної енергії за спірний період. Перевірці підлягає лише наявність чи відсутність підстав для перегляду остаточного судового рішення за нововиявленими обставинами. Тому навіть наведення апелянтом іншої судової практики або нових правових підходів щодо подібних матеріально-правових відносин не є самостійною підставою для перегляду рішення за нововиявленими обставинами.
Зміна судової практики, поява нових висновків Верховного Суду або подальше уточнення правового регулювання не є нововиявленими обставинами. Такі обставини можуть мати значення для майбутніх спорів або для справ, у яких відповідні питання ще не вирішені остаточним судовим рішенням, однак не можуть самі по собі руйнувати принцип остаточності судового рішення, яке набрало законної сили.
Колегія суддів також враховує, що результат скоригованого обсягу електричної енергії за договором № 14 від 01.01.2019, на який посилається заявник, як зазначав позивач у відзиві, був відображений у подальших взаєморозрахунках сторін у вересні 2024 року, листопаді 2025 року та січні 2026 року. Апелянт не довів, що відповідні коригування не були або не можуть бути враховані у взаєморозрахунках сторін поза межами процедури перегляду рішення за нововиявленими обставинами.
Вказане додатково свідчить про те, що заявник фактично порушує питання про наслідки подальшого коригування комерційного обліку та взаєморозрахунків сторін, а не про наявність такого істотного юридичного факту, який би існував на момент первісного розгляду справи, не був і не міг бути відомий заявникові та суду й обов`язково зумовлював би ухвалення іншого судового рішення.
Доводи апелянта про те, що у разі врахування наведених ним обставин розмір основного боргу, 3 % річних та інфляційних втрат був би визначений інакше, не спростовують правильності висновків суду. Такі доводи спрямовані на перегляд правильності визначення розміру заборгованості, тобто фактично на повторний розгляд спору по суті, що не відповідає природі провадження за нововиявленими обставинами.
Водночас перегляд рішення за нововиявленими обставинами не може підміняти собою апеляційне чи касаційне оскарження судового рішення, не може використовуватися для повторної оцінки доказів, зміни правової позиції сторони або усунення наслідків неналежного здійснення стороною процесуальних прав під час первісного розгляду справи.
Посилання скаржника на те, що суд формально підійшов до оцінки заявлених обставин, також не підтверджується змістом оскаржуваної ухвали. Суд навів норми статті 320 Господарського процесуального кодексу України, визначив правову природу нововиявлених обставин, розмежував нововиявлені обставини, нові докази та обставини, що виникли після ухвалення рішення, надав оцінку коригуючим актам, листам АТ «Запоріжжяобленерго», змінам нормативного регулювання та доводам заявника щодо неможливості визначення обсягів розподілу електричної енергії.
Колегія суддів погоджується з висновком суду про те, що заявник фактично спонукає суд до переоцінки доказів у справі та встановлення нових фактичних обставин, визнавши доведеність фактів, які не були прийняті судом під час первісного розгляду справи у тому обсязі та значенні, на якому наполягає відповідач.
При цьому апеляційний суд зазначає, що сама незгода сторони з висновками суду, інше тлумачення нормативного регулювання, подання нових документів або посилання на подальше коригування розрахунків не є підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами.
Колегія суддів також бере до уваги, що у відповіді на відзив апелянт фактично визнає необхідність розмежування нових доказів та доказів, якими підтверджуються нововиявлені обставини, однак наполягає, що у цій справі подані ним документи підтверджують саме обставини, які існували на момент первісного розгляду справи. Проте наведене твердження не спростовує того, що обставини тимчасової окупації, відсутності доступу до мереж, проблем комерційного обліку та спірності обсягів розподілу були відомі заявникові ще під час первісного розгляду справи та використовувалися ним як підстава заперечень проти позову.
Отже, заявником не доведено наявності сукупності умов, необхідних для перегляду рішення Господарського суду Запорізької області від 11.07.2023 за нововиявленими обставинами. Подані заявником документи та наведені доводи не підтверджують існування істотної обставини, яка одночасно існувала на момент розгляду справи, не була і не могла бути відома заявникові та суду, спростовувала факти, покладені в основу рішення, і могла б призвести до ухвалення іншого судового рішення.
З урахуванням викладеного колегія суддів дійшла висновку, що Господарський суд Запорізької області правильно застосував положення статей 320, 325 Господарського процесуального кодексу України, повно та належним чином перевірив доводи заявника, обґрунтовано відмовив у задоволенні заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами та правомірно залишив рішення Господарського суду Запорізької області від 11.07.2023 у справі № 908/501/23 в силі.
Доводи апеляційної скарги та відповіді на відзив не спростовують правильності висновків суду, зводяться до незгоди заявника з оцінкою доказів, наданою судом під час первісного розгляду справи, посилань на нові документи, подальші коригування даних комерційного обліку та нові правові аргументи, що не є підставою для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами.
Таким чином, підстави для скасування ухвали Господарського суду Запорізької області від 30.03.2026 у справі № 908/501/23 відсутні.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

У справі «Руїз Торіха проти Іспанії» Європейський суд з прав людини зазначив, що відповідно до принципу належного здійснення правосуддя судові рішення повинні достатньою мірою містити мотиви, на яких вони ґрунтуються. Водночас пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не може тлумачитись як такий, що вимагає від суду детальної відповіді на кожен аргумент сторін.
Аналогічний підхід викладений Європейським судом з прав людини у справі «Проніна проти України», відповідно до якого обсяг обґрунтування судового рішення може різнитися залежно від характеру рішення, а питання достатності мотивування оцінюється у світлі конкретних обставин справи.
З урахуванням положень статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суд застосовує Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Оцінюючи доводи апеляційної скарги та відповіді на відзив, колегія суддів виходить із того, що скаржнику надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, які мають значення для правильного вирішення питання щодо законності та обґрунтованості ухвали про відмову у задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами.
Доводи апеляційної скарги про наявність нововиявлених обставин, які, на думку скаржника, полягають у відсутності або істотному зменшенні обсягів розподілу електричної енергії на тимчасово окупованих територіях Запорізької області, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що обставини тимчасової окупації частини території Запорізької області, відсутності доступу до окремих об`єктів електроенергетичної інфраструктури, складності визначення обсягів комерційного обліку електричної енергії та заперечення відповідача щодо правильності визначення обсягів послуг з розподілу електричної енергії були відомі заявнику ще під час первісного розгляду справи № 908/501/23 та входили до предмета дослідження суду під час ухвалення рішення від 11.07.2023.
Доводи апелянта про те, що коригуючі акти до актів прийняття-передавання послуг з розподілу електричної енергії підтверджують існування нововиявлених обставин, не спростовують висновків суду, оскільки такі документи були складені після ухвалення рішення у справі та за своєю правовою природою є новими доказами або наслідком подальшого коригування даних комерційного обліку, а не нововиявленими обставинами у розумінні статті 320 Господарського процесуального кодексу України.
Посилання скаржника на постанову НКРЕКП від 19.04.2024 № 759, сертифікацію даних комерційного обліку у січні 2026 року, листи АТ «Запоріжжяобленерго» від 02.12.2025 та 29.01.2026, а також на подальше документальне оформлення коригувань не підтверджують наявності істотної обставини, яка одночасно існувала на момент розгляду справи, не була і не могла бути відома заявнику та суду, спростовувала факти, покладені в основу рішення, і могла б зумовити ухвалення іншого судового рішення.
Також не підтвердилися доводи апелянта про те, що суд не врахував правові висновки Верховного Суду щодо можливості коригування даних комерційного обліку та встановлення показників « 0», оскільки такі висновки стосуються матеріально-правового регулювання відповідних правовідносин, тоді як предметом перегляду у цій справі є наявність процесуальних підстав для перегляду остаточного судового рішення за нововиявленими обставинами.
Колегія суддів також враховує, що інститут перегляду судових рішень за нововиявленими обставинами не призначений для повторного розгляду спору по суті, переоцінки доказів, подання нових доказів, зміни правової позиції сторони або перегляду остаточного судового рішення у зв`язку з подальшим розвитком нормативного регулювання чи судової практики.
Доводи апеляційної скарги щодо недостовірності актів прийняття-передавання послуг з розподілу електричної енергії, приховування позивачем певних обставин, неправильності визначення обсягів послуг та необхідності зменшення сум основного боргу, 3 % річних та інфляційних втрат фактично спрямовані на повторну оцінку правильності вирішення спору по суті, що виходить за межі провадження за нововиявленими обставинами.
Відповідно до статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, колегія суддів встановила, що вона постановлена з додержанням норм процесуального права, на підставі належно з`ясованих обставин справи, із правильним застосуванням положень статей 320, 325 Господарського процесуального кодексу України.
Відповідно до статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З урахуванням меж перегляду справи в апеляційному порядку, визначених статтею 269 Господарського процесуального кодексу України, апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Запоріжжяелектропостачання» задоволенню не підлягає, а ухвала Господарського суду Запорізької області від 30.03.2026 у справі № 908/501/23 підлягає залишенню без змін.

Судові витрати.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на сторону пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а у разі відмови у задоволенні апеляційної скарги — на особу, яка подала відповідну скаргу.
Оскільки за результатами апеляційного перегляду колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Запоріжжяелектропостачання» та залишення без змін ухвали Господарського суду Запорізької області від 30.03.2026 у справі № 908/501/23, витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта та відшкодуванню не підлягають.
Керуючись статтями 13, 73, 74, 76– 79, 86, 129, 236, 269, 270, 271, 273, 274, 275, 276, 281– 284, 320, 325 Господарського процесуального кодексу України, Центральний апеляційний господарський суд, –

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Запоріжжяелектропостачання» на ухвалу Господарського суду Запорізької області від 30.03.2026 у справі № 908/501/23 – залишити без задоволення.
Ухвалу Господарського суду Запорізької області від 30.03.2026 у справі № 908/501/23 – залишити без змін.
Судові витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покласти на скаржника.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення відповідно до ст. 288 Господарського процесуального кодексу України.
Повна постанова складена та підписана 13.05.2026

Головуючий суддя Л.В. Андрейчук

Суддя С.В. Вінніков

Суддя Г.В. Левшина