Справа № 447/562/26 Головуючий у 1 інстанції: Рябчун А.В. 
Провадження № 22-ц/811/1455/26 Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

19 червня 2026 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Копняк С. М.,
суддів: Бойко С. М., Ніткевича А. В.,
секретар судового засідання - Федчун Н. С.,
з участю - представника позивачки - адвоката - Сирової З. З., відповідача ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові в режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 16 квітня 2026 року у справі за позовом ОСОБА_2 до  ОСОБА_1 про стягнення аліментів на дружину,

ВСТАНОВИВ:

у лютому 2026 року ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_1 , в якому просила стягнути з відповідача аліменти на користь позивачки, з якою проживає малолітня дитина, в розмірі 1/6 частки заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, починаючи з дня звернення з позовом і до досягненню дитиною трьох років.
Позов мотивований тим, що у шлюбі з відповідачем у них народилася донька: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . У провадженні Миколаївського районного суду Львівської області перебуває справа про розірвання шлюбу між сторонами. Донька проживає з нею, перебуває на її утриманні. Крім того, на підставі судового наказу від 29 січня 2026 року з відповідача на її користь стягуються аліменти на доньку у розмірі 1/4 заробітку платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно. Вона також має право на утримання від свого чоловіка, адже з нею проживає дитина сторін, яка не досягла трьохрічного віку і перебуває на її утриманні. Позивачка не працює, оскільки знаходиться у частково оплачуваній відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років, інших джерел доходу у неї немає, а відповідач може сплачувати аліменти на дружину, адже є військовослужбовцем, отримує належне грошове забезпечення.
Рішенням Миколаївського районного суду Львівської області від 16 квітня 2026 року у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на дружину відмовлено.
Рішення суду оскаржила ОСОБА_2 , подавши в квітні 2026 року апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 16 квітня 2026 року, ухвалити нове про задоволення позову.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд при ухваленні рішення не врахував, що відповідач в суді першої інстанції не заперечував своєї фінансової спроможності сплачувати аліменти та не оспорював розмір таких аліментів, а лише зазначав, що позивачка не потребує матеріальної допомоги, адже працює в салоні по наданню послуг з манікюру, для цього віддала дитину в садочок. Проте, право на утримання до досягнення дитиною трьохрічного віку позивачка має незалежно від того, чи працює вона, та незалежно від її матеріального становища, що узгоджується з положеннями частини четвертої статті 84 Сімейного кодексу України (далі - СК України). Також, доданими до апеляційної скарги документами підтверджується той факт, що позивачка перебуває у декретній відпустці, та не є зареєстрована як фізична особа-підприємець. Оскільки відповідач є військовослужбовцем, позивачка не в змозі самостійно отримати інформацію про його доходи, тому вважає невмотивованим висновком суду першої інстанції про те, що позивачка не скористалася правом подати клопотання про витребування такої інформації, адже їй про це судом не було роз`яснено. Однак, їй вдалося отримати інформацію про доходи відповідача в межах справи про поділ майна подружжя, з якої убачається, що розмір отримуваного ним доходу дозволяє сплачувати аліменти позивачці у заявленому нею розмірі.
Відзив на апеляційну скаргу від відповідача не надходив, що згідно з частиною третьою статті 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду судового рішення суду першої інстанції.
Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представника позивача, відповідача, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також позовних вимог та підстав позову, що були предметом розгляду в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити.
До такого висновку колегія суддів дійшла, виходячи з такого.
Судами встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 21 лютого 2023 року по 15 травня 2026 року перебували у зареєстрованому шлюбі, мають спільну дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає на даний час з матір`ю, позивачкою у справі, що не заперечується відповідачем.
Миколаївським районним судом Львівської області 29 січня 2026 року видано судовий наказ про стягнення щомісячно з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 аліментів на доньку ОСОБА_3 у розмірі 1/4 заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідно віку до досягнення дитиною повноліття, починаючи з дня подання заяви, а саме з 21 січня 2026 року.
ОСОБА_2 з 01 грудня 2023 року по даний час перебуває на приватному підприємстві «Перша соціальна медична лабораторія «Ескулаб» у відпустці по догляду за дитинною до досягнення нею трьох років - ІНФОРМАЦІЯ_1 .
У Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відсутні відомості щодо реєстрації ОСОБА_2 як фізичної особи підприємця.
Судом також встановлено, що відповідач є працездатною особою, є військовослужбовцем, сплачує аліменти на дочку.
З виписки по картковому рахунку ОСОБА_1 убачається, що ним щомісячно до жовтня 2025 року, а згодом до березня 2026 року від різних військових частин отримується грошове забезпечення, в розмірі понад 50 000 грн 00 коп. Таке останній підтвердив у поясненнях в суді апеляційної інстанції. 
Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачкою не доведено, що ОСОБА_1 може надавати їй матеріальну допомогу, адже у матеріалах справи відсутні докази, які підтверджують наявність у відповідача фінансової можливості сплачувати аліментів на дружину, зокрема, матеріали справи не містять доказів розміру заробітної плати (доходу) відповідача, а відтак його спроможності надавати матеріальну допомогу позивачці. Позивачка ні у позовній заяві, ні під час розгляду справи по суті не заявляла клопотань про витребування доказів, зокрема, доказів щодо отримуваного відповідачем заробітку (доходу). У матеріалах справи також відсутні докази щодо сум відрахувань на сплату аліментів на дочку. Зазначене також виключає можливість встановлення судом обґрунтованості розміру аліментів, визначених позивачкою, які вона просить стягнути з відповідача на неї. При цьому встановлення судом обставини працевлаштування відповідача без встановлення розміру заробітної плати (грошового утримання військовослужбовців) та сум обов`язкових відрахувань із його грошового утримання на сплату аліментів, не може бути підставою для задоволення позову.
Проте з такими висновками суду погодитись не можна, виходячи з такого.
Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частина дев`ята статті 7 СК України).
Тлумачення як статті 7 СК України загалом, так і частини дев`ятої статті 7 СК, свідчить, що загальні засади (принципи) приватного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, в першу чергу, акти сімейного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії.
Відповідно до частини першої статті 75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного.
Відповідно до частин першої та другої статті 80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення.
Відповідно до статті 84 СК України дружина має право на утримання від чоловіка під час вагітності. Дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Якщо дитина має вади фізичного або психічного розвитку, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка до досягнення дитиною шести років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Аліменти, присуджені дружині під час вагітності, сплачуються після народження дитини без додаткового рішення суду. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу.
Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про те, що, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років (постанова Верховного Суду від 19 січня 2018 року в справі № 541/1208/16-ц).
Визначальним на підставі цієї норми закону є наявність у дружини права на утримання, незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища (постанова Верховного Суду від 02 лютого 2022 року в справі № 333/1701/18).
При цьому наявність судового рішення про стягнення з одного з батьків на користь іншого аліментів на їхню дитину, у силу частини четвертої статті 84 СК України не позбавлять дружину, з якою проживає дитина, права на своє утримання від чоловіка (постанова Верховного Суду від 13 червня 2019 року в справі № 201/2097/17).
Також аліменти на дружину до досягнення дітьми трьох або шести років присуджуються не щодо кожної дитини, а залежно від встановлення самого факту проживання з дружиною дитини (дітей) (постанова Верховного Суду від 12 червня 2019 року в справі № 133/2659/16-ц).
Тлумачення частини другої статті 84 СК України свідчить, що для виникнення права на утримання потрібна сукупність таких умов: проживання з жінкою (чоловіком) дитини, яка не досягла трьох років; походження дитини від жінки, чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою (кровне споріднення) або наявність між ними іншого юридичного значущого зв`язку (усиновлення); можливість другої сторони надавати матеріальну допомогу (постанови Верховного Суду від 03 листопада 2023 року в справі №487/5798/20 та від 01 жовтня 2018 року в справі № 534/1603/16-ц).
При визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення (частина перша статті 182 СК України).
Згідно з приписами частини першої статті 70 Закону України «Про виконавче провадження» розмір відрахувань із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника вираховується із суми, що залишається після утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.
Частиною третьою цієї статті Закону визначено, що загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків.
У постанові Верховного Суду від 05 листопада 2018 року в справі № 522/19526/16-ц зазначено, що враховуючи те, що у цій справі вирішувалось питання також і щодо стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини та загальний розмір відрахувань становить 58 %, дійшов правильного висновку про те, що загальний розмір усіх відрахувань із заробітної плати відповідача може перевищує 50 відсотків.
Такий висновок узгоджується з висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 12 червня 2019 року в справі № 133/2659/16-ц, згідно з яким, суд відхиляє доводи касаційної скарги про помилкове врахування судом апеляційної інстанції правового висновку Верховного Суду України у постанові від 19 жовтня 2016 року у справі № 6-1798 цс16, оскільки він стосується застосування положень частини третьої статті 70 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до якої із заробітної плати боржника може бути утримано 50 % заробітної плати. Можливість встановлення розміру відрахувань із заробітної плати на рівні 70 % можлива лише у разі виплати аліментів на дітей, а не на дружину.
Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
У справах про право дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини, позивачка має довести наявність у неї права та підстав для такого утримання, а відповідач має довести відсутність у нього можливості надавати таке утримання у визначеному позивачем розмірі.
Схожі за змістом висновки щодо розподілу тягаря доказування у справах даної категорії наведено у постановах Верховного Суду від 23 січня 2019 року справі № 646/9315/16-ц, від 08 травня 2019 року в справі № 184/1033/17 та від 05 червня 2019 року в справі № 133/335/18.
За змістом статтею 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу.
Встановивши, що існують умови необхідні для виникнення права на утримання, передбачені частиною другою статті 84 СК України, зокрема, що дитина сторін проживає з позивачкою (що не оспорюється відповідачем), остання працевлаштована, але не отримує самостійний дохід, бо перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення трьохрічного віку, а відповідач будучи працездатною особою, отримуючи стабільний дохід (грошове забезпечення) в розмірі понад 50 000 грн 00 коп. щомісячно, що ним у встановленому законом порядку не спростовано, а під час апеляційного розгляду дану обставину ним визнано, що свідчить про те, що він спроможний сплачувати аліменти, у визначеному позивачкою розмірі, суд першої інстанції безпідставно відмовив в задоволенні позову. Під час апеляційного розгляду не встановлено істотних обставин, які б могли унеможливити виконання відповідачем свого обов`язку щодо сплати аліментів на позивача - матір дитини до досягнення дитиною трьох років
Щодо розміру аліментів, колегія суддів, враховуючи встановлені у справі обставини, враховуючи матеріальне становище платника аліментів, а також те, що ним уже сплачуються аліменти на дитину, доходить висновку, що позовні вимоги позивачки про стягнення аліментів на неї щомісячно в розмірі 1/6 частини від усіх доходів відповідача до досягнення дитиною сторін трьох років підлягають задоволенню у заявленому розмірі, який не перевищує розмір максимальних відрахувань, визначений Законом України «Про виконавче провадження».
Близький за змістом висновок у справі з подібними відносинами викладено Верховним Судом у постанові від 09 серпня 2018 року в справі №133/66/17.
Відтак, доводи апеляційної скарги знайшли своє повне підтвердження під час апеляційного розгляду.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно з частиною першою статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи (частина друга статті 376 ЦПК України).
З огляду на викладене, враховуючи допущені судом першої інстанції порушення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів доходить висновку, що рішення суду підлягає скасуванню, з ухваленням нового про задоволення позову.
Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 376, 382 - 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд,

УХВАЛИВ:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.
Рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 16 квітня 2026 року скасувати, ухвалити нове рішення.
Позов ОСОБА_2 до  ОСОБА_1 про стягнення аліментів на дружину задовольнити.
Стягувати з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) аліменти на ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) у розмірі 1/6 частки його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 18 лютого 2026 року до досягнення дитинною ОСОБА_3 трьохрічного віку, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий        С.М. Копняк

Судді:         С.М. Бойко

А.В. Ніткевич