ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 травня 2026 року
м. Київ
справа № 196/811/24
провадження № 61-4929св25
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Тітова М. Ю. (суддя-доповідач), Зайцева А. Ю., Коротуна В. М.,
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - ОСОБА_2 ,
третя особа - орган опіки та піклування виконавчого комітету Могилівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області,
провівши в порядку письмового провадження попередній розгляд справи за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 26 листопада 2024 року в складі судді Бабічевої Л. П. та постанову Дніпровського апеляційного суду від 26 березня 2025 року в складі колегії суддів: Ткаченко І. Ю., Пищиди М. М., Свистунової О. В.,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
У червні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , у якому просив позбавити її батьківських прав відносно дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
На обґрунтування позовних вимог зазначав, що він і відповідач є батьками ОСОБА_4 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 .
У зареєстрованому шлюбі вони не перебували. У 2011 року відповідач покинула дитину і з цього часу дочка проживає разом з ним і перебуває на повному його утриманні.
ОСОБА_2 уже понад тринадцять років не цікавиться життям дочки, не приймає участі в її вихованні, не піклується про її здоров`я, навчання, не спілкується з нею. Будь-який зв`язок з відповідачем відсутній.
Посилаючись на викладене, оскільки відповідач з 2011 року свідомо ухиляється від виховання дочки, жодного батьківського піклування не виявляє, просив позов задовольнити.
Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій
Рішенням Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 26 листопада 2024 року, залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 26 березня 2025 року, у позові відмовлено.
Суд першої інстанції, з яким погодився й суд апеляційної інстанції, виходив з необґрунтованості позову.
Матеріали справи не містять належних і допустимих доказів свідомого умисного ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків, які б були законною підставою для застосування до неї крайнього заходу впливу у вигляді позбавлення батьківських прав.
ОСОБА_2 має бажання виконувати свої батьківські обов`язки, спілкуватись з дитиною. Доказів її негативної поведінки, вчинення нею протиправних дій щодо дочки, у матеріалах справи немає.
Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги
У квітні 2025 року ОСОБА_1 через представника ОСОБА_5 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 26 листопада 2024 року і постанову Дніпровського апеляційного суду від 26 березня 2025 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.
Як на підставу касаційного оскарження посилається на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме: суди не врахували висновки, викладені в постановах Верховного Суду 17 жовтня 2018 року в справі № 402/428/16-ц, від 13 березня 2019 року в справі № 631/2406/15-ц, від 24 квітня 2019 року в справі № 300/908/17, від 06 травня 2020 року в справі № 753/2025/19, від 02 листопада 2020 року в справі № 552/2947/19, від 09 листопада 2020 року в справі № 753/9433/17, від 13 листопада 2020 року в справі № 760/6835/18, від 02 грудня 2020 року в справі № 180/1954/19, від 21 липня 2021 року в справі № 404/3499/17, від 29 вересня 2021 року в справі № 459/3411/18, від 13 липня 2022 року в справі № 366/2047/18, від 12 вересня 2023 року в справі № 213/2822/21, від 04 вересня 2024 року в справі № 726/1877/22, від 20 листопада 2024 року в справі № 490/3580/21.
Касаційна скарга мотивована тим, що суди неповно з`ясували обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.
Не врахували, що пояснення відповідача щодо бажання спілкуватися з дочкою не підтверджені жодними доказами.
Не надали належної оцінки його аргументам і наданим ним доказам про те, що відповідач мала можливість виконувати батьківські обов`язки, однак після припинення фактичних шлюбних відносин із ним, з 2011 року, не виявляла такого бажання.
Залишили без уваги пояснення дитини, її ставлення до матері, а також поведінку відповідача, яка в заявах про розгляд справи без її участі визнала позов.
Рух справи в суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 28 квітня 2025 року відкрито касаційне провадження в цій справі та витребувано її матеріали із суду першої інстанції.
08 травня 2025 року матеріали справи надійшли до Верховного Суду.
Позиція Верховного Суду
Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.
Фактичні обставини, встановлені судами
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Згідно з довідкою виконавчого комітету Могилівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області № 89 від 12 червня 2024 року ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_1 , та має такий склад сім`ї: мати - ОСОБА_6 ; дочка - ОСОБА_3 .
Відповідно до довідки-характеристики № 43 від 12 червня 2024 року, виданої виконавчим комітетом Могилівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області, позивач проживає без реєстрації за вищевказаною адресою. До кримінальної відповідальності не притягався, алкогольні напої не вживає, скарг на позивача від жителів не надходило.
У акті обстеження матеріально-побутових умов проживання ОСОБА_1 комісією встановлено, що позивач виховує дочку один, місцезнаходження матері невідомо.
Згідно з довідкою Цибульківської гімназії Могилівської сільської ради Дніпропетровської області від 04 червня 2024 року № 16, ОСОБА_3 навчається в 9 класі. Проживає в неповній сім`ї за адресою: АДРЕСА_1 . Опікою і вихованням займається батько, який обов`язки виконує в повній мірі, цікавиться позашкільним життям дочки, сприяє інтересам у виборі її майбутньої професії. Жодного разу мати не з`являлась, не цікавилась і не брала участі в житті дитини, адміністрація гімназії не має зв`язку з матір`ю.
Відповідно до довідки Китайгородського ліцею Китайгородської сільської ради № 281 від 07 жовтня 2024 року мати ОСОБА_3 , 2009 року народження, - ОСОБА_2 протягом її навчання в ліцеї в не приймає участі у вихованні дочки, так як жодного разу не відвідала навчальний заклад, не цікавилась результатами навчання дочки, не виходила на контакт з класним керівником.
У висновку від 31 липня 2024 року орган опіки та піклування виконавчого комітету Могилівської сільської ради зазначив, що ОСОБА_4 знаходиться на повному утриманні свого батька. Зі слів дитини, вона бачила свою матір у трирічному віці. Цей факт підтверджує і сама ОСОБА_2 , однак вона від своєї дочки не відмовляється, але яким чином планує виконувати батьківські обов`язки не пояснила, тому орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити її батьківських прав відносно неповнолітньої дочки ОСОБА_4 .
Згідно з протоколом засідання опікунської ради з питань забезпечення прав осіб, які потребують опіки (піклування) при Могилівській сільській раді № 9 від 31 липня 2024 року,  ОСОБА_2 пояснила, що її вигнали з сім`ї, від своєї дочки не відмовляється.
У судовому засіданні в суді першої інстанції 19 вересня 2024 року ОСОБА_2 надала пояснення, у яких зазначила, що має бажання спілкуватися з дочкою, однак дочка такого бажання не має, оскільки їй заборонено з нею спілкуватися.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Згідно з частиною третьою статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Відповідно до частини першої статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).
Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.
Частиною першою статті 155 СК України передбачено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.
Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини (частина перша статті 164 СК України).
Згідно зі статтею 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини.
Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, тому питання про його застосування необхідно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише за наявності вини у діях батьків.
Батьківські права засновані на спорідненості батьків з дитиною, тому виникнення між дитиною і матір`ю (батьком) конфлікту чи погіршення їх особистих стосунків, що може мати тимчасовий характер, не є підставою для позбавлення цих прав.
Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частина перша статті 89 ЦПК України).
Вирішуючи спір, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, установивши, що позивач не довів належними, допустимими та достатніми доказами обставин свідомого умисного ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків, врахувавши, що висновок органу опіки та піклування є недостатньо обґрунтованим і суперечить інтересам дитини, дійшов до правильного висновку про відсутність підстав для застосування до відповідача такого крайнього заходу, як позбавлення батьківських прав, і відповідно обґрунтовано відмовив у задоволенні позову.
Висновки судів не суперечать висновкам Верховного Суду, викладеним у наведених у касаційній скарзі постановах.
Посилання позивача в касаційній скарзі на те, що суди не врахували, що відповідач визнала позов про позбавлення її батьківських прав, колегія суддів відхиляє як безпідставні, оскільки заява відповідача про розгляд справи без її участі та визнання позову подана до суду першої інстанції у грудні 2024 року, після того, як суд ухвалив рішення у справі, у зв`язку з чим обґрунтовано не взята судами до уваги. Водночас заява про підтримання апеляційної скарги не є визнанням позову.
Інші доводи касаційної скарги не дають підстав для скасування судових рішень, оскільки зводяться до незгоди заявника з висновками судів стосовно встановлення обставин справи та стосуються переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.
Порушень норм процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справи, а також обставин, які є обов`язковими підставами для скасування судового рішення, касаційний суд не встановив.
Висновки за результатом розгляду касаційної скарги
Згідно з частиною третьою статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення. 
Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
Переглянувши судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність підстав для їх скасування.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду без змін.
Щодо судових витрат
Оскільки касаційна скарга залишена без задоволення, немає підстав для нового розподілу судових витрат.
Керуючись статтями 400, 401, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 26 листопада 2024 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 26 березня 2025 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді: М. Ю. Тітов
А. Ю. Зайцев
В. М. Коротун