ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
Іменем України
27 травня 2026 року
м. Харків
справа № 645/4305/25
провадження № 22-ц/818/2411/26
Харківський апеляційний суд у складі:
головуючого - Пилипчук Н.П.,
суддів колегії - Яцини В.Б., Тичкової О.Ю.
за участю секретаря: Муренченко С.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Немишлянського районного суду м. Харкова від 11 грудня 2025 року, постановлене під головуванням судді Шевченко Г.С., -
в с т а н о в и в :
У липні 2025 року ОСОБА_1 в особі представника – адвоката Кирилець Марини Олександрівни звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, зареєстрованого 15.10.2021 року, Вишгородським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Вишгородському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), актовий запис № 484.
В обґрунтування своїх вимог зазначила, що вони з відповідачем знаходяться у зареєстрованому шлюбі з 15.10.2021 року. Від шлюбу спільних дітей не мають. Спільне життя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не склалось через відсутність взаєморозуміння між ними, розходження поглядів на сімейні відносини та обов`язки з ведення спільного господарства. 05.05.2025 р. між позивачем та відповідачем ведення спільного господарства та сумісне проживання остаточно припинені. Позивач вважає, що збереження сім`ї є неможливим та суперечить її інтересам. 
Рішенням Немишлянського районного суду м. Харкова від 11 грудня 2025 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу - задоволено.
Розірвано шлюб між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований 15 жовтня 2021 року Вишгородським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Вишгородському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), актовий запис № 484.
Після розірвання шлюбу залишено позивачу ОСОБА_1 прізвище « ОСОБА_3 ».
Стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 витрати зі сплати судового збору в сумі 968,96 грн. 
В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції та відмовити у задоволенні позову.
Вказує, що справу по суті розглянуто фактично в одному судовому засіданні, та він не міг бути присутнім в судовому засіданні, оскільки знаходився у відрядженні у м. Київ. Вказує, що його представник - адвокат Висоцький Р.В. також не зміг явитись у судове засідання, про що направив суду клопотання про відкладення розгляду справи. Клопотання було мотивоване тим, що на цю ж дату, вказаний адвокат повинен був бути присутній у іншій судовій справі. Натомість, суддя у першій інстанції відхилив клопотання його адвоката та здійснив розгляд даної справи у відсутності його та його представника. Посилання судді на те, що у даній справі, він мав ще двох представників, які також не з`явились не може прийматись до уваги. Вказує, що з даними представниками на дату судового засідання у якому було ухвалене оскаржуване рішення, він припинив взаємовідносини. І про це або він, або його адвокат Висоцький Р.В. мав повідомити у судовому засіданні. Натомість суддя у першій інстанції не маючи жодної інформації про причину неявки інших його представників розглянув справу у відсутності в цілому сторони відповідача, чим порушив як процесуальні норми про право особи на участь у судовому засіданні з розгляду позову щодо його прав та обов`язків, так і право відповідача на правову допомогу, яка надавалась адвокатом Висоцьким Р.В. Зазначає, що під час розгляду даної справи ним було подано обґрунтоване заперечення проти задоволення позову, між тим в судовому засіданні судом не з`ясовувались об`єктивні обставини причин та дійсної волі подружжя на розірвання шлюбу. Отже, суд першої інстанції фактично обставини позову не перевіряв і не встановлював, а формально, «традиційно» ухвалив оскаржуване рішення.
Представник позивача надала до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначила, що судом першої інстанції було надано строк на примирення один місяць та після поновлення провадження у даній справі, розгляд було призначено на 11.12.2025, тобто пройшло два місяці після задоволення клопотання ОСОБА_2 щодо надання строку на примирення сторін. Проте, сторони у справі так і не здійснили примирення, що свідчить про категоричне небажання ОСОБА_1 зберегти сім`ю та перебувати у шлюбі з ОСОБА_2 . Апелянт стверджує, що “не зміг з`явитись в судове засідання, яке мало місце 11.12.2025 оскільки на той момент знаходився у службовому відрядженні у м. Київ”, про те відповідної заяви та доказів суду першої інстнації з цих підстав надано не було. Згідно з матеріалами справи, ОСОБА_2 жодного разу не з`явився в судове засідання особисто (29.07.2025, 03.09.2025, 14.10.2025, 11.12.2025), хоча був належним чином повідомлений. Згідно з матеріалів справи, інтереси ОСОБА_2 представляли три адвокати: Горбулін В.О., Висоцький Р.В. та Пахомова В.А. Горбулін В.О., який подав заяву про розгляд справи без його участі не повідомляв суд про розірвання договору про надання правничої допомоги з ОСОБА_2 . Адвокат Пахомова В.А., яка була запрошена судом 11.12.2025 до участі в режимі відеоконференції - не з`явилась в судове засідання по даній справі, про причини неявки суд не повідомила. Неявка Адвоката Висоцького Р.В. на судове засідання, яке мало місце 11.12.2025 була повторною. Неявка самого ОСОБА_2 та одного з трьох представників за наявності інших належним чином повідомлених адвокатів не є підставою для відкладення розгляду справи. Окремої уваги заслуговує очевидна суперечливість та нещирість позиції Апелянта. Наголошуючи на нібито бажанні «зберегти сім`ю» та «відновити відносини», Відповідач одночасно вчиняє активні дії, спрямовані на припинення спільного майнового режиму подружжя. Зокрема, ОСОБА_2 було ініційовано розгляд справи про поділ спільного майна подружжя, спочатку шляхом подання зустрічного позову у даній справі, а після відмови у його прийнятті, шляхом подання окремого позову до Бориспільського міськрайонного суду Київської області. Наразі відкрито провадження за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя, про що свідчить ухвала Бориспільського міськрайонного суду Київської області від від 29.12.2025 справа 359/12755/25.
Перевіряючи законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що шлюбно-сімейні відносини припинені, сторони не ведуть спільне господарство, у них відсутній єдиний сімейний бюджет. Позивач у своїй заяві підтвердив суду, що збереження сім`ї є неможливим. Час на примирення, наданий сторонам судом, результатів не дав.
Такі висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебувають у шлюбі, зареєстрованому 15.10.2021 року Вишгородським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Вишгородському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), актовий запис № 484.
Від шлюбу сторони спільних дітей не мають.
Як на підставу позовних вимог, позивач посилалась на те, що спільне життя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не склалось через відсутність взаєморозуміння між ними, розходження поглядів на сімейні відносини та обов`язки з ведення спільного господарства. 05.05.2025 р. між позивачем та відповідачем ведення спільного господарства та сумісне проживання остаточно припинені. Позивач вважає, що збереження сім`ї є неможливим та суперечить її інтересам. Від шлюбу спільних дітей не мають.
Так, відповідно до ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.
Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.
Частинами 3, 4 статті 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.
У відповідності до ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 СК України.
За змістом ч. 3 ст. 109 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей.
Відповідно до ч. 1 ст. 110, ст. 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.
Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.
Таким чином, шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків і позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу.
З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Немишлянського районного суду м. Харкова від 14 жовтня 2025 року сторонам у справі було надано строк для примирення один місяць. Крім того, на час розгляду справи в суді апеляційної інстанції з часу подання позову минуло більше дев`яти місяців.
Колегія суддів звертає увагу, що у апелянта була можливість примиритися з позивачем заради збереження шлюбу, але ніяких відомостей щодо вчинення конкретних заходів зі своєї сторони та згоду позивача на досягнення такого примирення до суду апеляційної інстанції не надано.
Встановивши, що позивач не має наміру продовжувати подальші шлюбні відносини, збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, а також враховуючи конституційне право особи на шлюб за вільною згодою, суд дійшов правильного висновку про неможливість збереження шлюбу та наявність підстав для задоволення позову пророзірвання шлюбу.
Таким чином висновок суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову, - відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи.
Доказів, які б свідчили про фактичне збереження шлюбних відносин та неправильність висновків суду щодо наявності підстав для розірвання шлюбу відповідачем суду не надано.
Посилання відповідача на те, що він не міг бути присутнім в судовому засіданні, оскільки знаходився у відрядженні у м. Київ не заслуговують на увагу, оскільки доказів того, що відповідач знаходився в цей час у відрядженні суду першої інстанції не надано.
Доводи апелянта про те, що суд першої інстанції відхилив клопотання його адвоката Висоцького Р.В. про відкладення розгляду справи та здійснив розгляд даної справи у його відсутність, колегією суддів також відхиляються, оскільки у відповідача було ще два представника - адвокат Горбулін В.О. та адвокат Пахомова В.А., які мали можливість представляти його інтереси в суді.
Посилання відповідача на те, що він припинив взаємовідносини з адвокатом Горбуліним В.О. та адвокатом Пахомовою В.А. не заслуговують на увагу, оскільки будучі повідомленим належним чином про слухання справи, призначене на 11 грудня 2025 року не скористався своїм правом на подачу заяви про те, що з вказаними адвокатами він припинив взаємовідносини.
Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та на їх правильність не впливають.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.
Рішення Немишлянського районного суду м. Харкова від 11 грудня 2025 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий:       Н.П. Пилипчук 

Судді:        В.Б. Яцина

О.Ю. Тичкова