ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 травня 2026 року	Львів	Справа № 500/2944/25 пров. № А/857/30441/25	
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ільчишин Н.В., 
суддів Гуляка В.В., Матковської З.М.,
розглянувши у письмовому провадженні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 23 червня 2025 року (судді Грицюка Р.П., ухвалене у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження в м. Тернопіль) у справі № 500/2944/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії,-
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області в якому просить визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 16 квітня 2025 року про відмову у нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій відповідно до пункту 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій відповідно до пункту 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 23 червня 2025 року позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 16.04.2025 №191950029090 про відмову у перерахунку пенсії. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 08.04.2025, зарахувавши до спеціального стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 07.02.1992 по 28.06.2024, та вирішити питання щодо призначення та виплати грошової допомоги в розмірі 10 пенсій, як працівнику охорони здоров`я відповідно до пункту 7-1 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" із урахуванням висновків суду. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись із вказаним рішенням відповідач подав апеляційну скаргу, яку обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення допущено порушення норм процесуального та матеріального права, просить скасувати рішення та постановити нове, яким відмовити в задоволенні позову. 
Позивач подав відзив на апеляційну скаргу.
Відповідно до статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Справа розглядається в порядку письмового провадження відповідно до статті 311 КАС України.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що подана скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів. 
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Тернопільській області як отримувач пенсії за віком.
08.04.2025 ОСОБА_1 звернулася з заявою про перерахунок пенсії для призначення та виплати грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій відповідно до п. 7-1 розділу XV Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Заява позивачки відповідно до принципу екстериторіальності розглядалась Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області.
16.04.2025 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області прийнято рішення про відмову у перерахунку пенсії.
Відмова обґрунтована тим, що у розділі 2. «Охорона здоров`я» Переліку № 909, наведено найменування закладів і установ охорони здоров`я, робота в яких на посадах лікарів та середнього медичного персоналу (незалежно від найменування посад) зараховується до стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугу років.
ОСОБА_1 згідно довідки №43 від 08.04.2025, яка видана КРІП «Тернопільський обласний клінічний перинатальний центр «Мати і дитина», з 01.07.2024 та на день досягнення пенсійного віку (17.02.2025), працювала на посаді біохіміка клініко-діагностичної лабораторії (наказ №138-К від 28.06.2024).
Отже, відповідачем зроблено висновок, що відповідно до розділу 2. «Охорона здоров`я» Переліку № 909, право на пенсію за вислугу років мають лікарі та середній медичний персонал, а відтак Головним управлінням Пенсійного Фонду України в Житомирській області прийнято рішення № 191950029090 від 16.04.2025 про відмову у перерахунку пенсії ОСОБА_1 відповідно до п.7-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон 1058) в зв`язку з відсутністю правових підстав.
Не погоджуючись із діями відповідача, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Даючи правову оцінку оскаржуваному судовому рішенню та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.
Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення.
Відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України Про пенсійне забезпечення (в редакції чинній до внесення до неї змін законами України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 №213-VIII, "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24.12.2015 №911-VIII, які визнано неконституційними), право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.
Відповідно до пункту 7-1 розділу Прикінцеві положення Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" - "ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення, і мають страховий стаж" (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення.
Виплата зазначеної грошової допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Порядок обчислення стажу, який дає право на призначення грошової допомоги, та механізм виплати цієї допомоги встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Умови обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" визначає Порядок обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 №1191 (далі по тексту - Порядок №1191).
Відповідно до пункту 2 Порядку №1191 до страхового стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги, зараховуються періоди роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" і "ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", що передбачені: переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 №909 "Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років".
Умови обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та механізм її виплати визначається Порядком обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 року №1191 (далі Порядок №1191).
Пунктом 5 Порядку №1191 встановлено, що грошова допомога надається особам, яким починаючи з 01.10.2011 призначається пенсія за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 зазначеного Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" - "ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію.
У постанові від 15.06.2022 по справі №200/854/19-а, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду зазначив, що суть зазначеної грошової допомоги полягає в додатковій гарантії для працівників, які працювали в установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" - "ж" статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Наявність такої гарантії спонукає осіб працювати саме в установах державної або комунальної форми власності і набувати необхідний стаж у зазначених установах. При цьому, зміст норми 7-1 розділу «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV дозволяє стверджувати, що у разі, якщо на день досягнення пенсійного віку особа не має відповідного спеціального стажу (для жінок 30 років, у редакції Закону №1058 станом на час виникнення спірних правовідносин), то така особа може «відтермінувати» реалізацію свого права виходу на пенсію задля набуття спеціального стажу, необхідного для отримання грошової допомоги. Таке тлумачення зазначеної норми є цілком логічним. Особа продовжує працювати в установах державної або комунальної форми власності та погоджується отримувати пенсію з більш пізнього віку, а держава, в свою чергу, заохочує таких осіб додатковою соціальною гарантією.
Верховним Судом викладено правовий висновок про те, що для отримання визначеної пунктом 7-1 розділу Прикінцеві положення Закону №1058-IV грошової допомоги при виході на пенсію по Закону №1058-IV особа має дотриматись таких вимог: - станом на день досягнення пенсійного віку працювати в установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" - "ж" статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення»; - пенсія має призначатися особі вперше (тобто особи, які отримували пенсію раніше і з будь-яких причин перестали отримувати її право на зазначену грошову допомогу втратили); - станом на день звернення за призначенням пенсії особа повинна мати страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років, у редакції Закону №1058 станом на час виникнення спірних правовідносин) на зазначених вище посадах.
За приписами пункту 6 Порядку №1191 для визначення розміру грошової допомоги враховується місячний розмір пенсії, обчислений згідно із статтями 27 і 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Пунктом 7 Порядку №1191 встановлено, що виплата грошової допомоги здійснюється органами Пенсійного фонду України одноразово у розмірі десяти місячних пенсій за рахунок коштів Державного бюджету України одночасно з першою виплатою пенсії, яка призначена до виплати.
За даними, що містяться в паспорті громадянина України серії НОМЕР_1 , виданого Тернопільським МВ УМВС України в Тернопільській області від 15.08.2002, ОСОБА_1 досягла віку 60 років, що відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у сукупності з наявністю страхового стажу 30 років, що є умовою призначення пенсії за віком.
Відповідно до записів трудової книжки серії НОМЕР_2 від 25.08.1982 ОСОБА_1 працювала:- 07.02.1992 прийнята на посаду лікаря-лаборанта (запис №9);- 01.04.1996 міськлікарня №3 реорганізована в міськлікарню №1 (запис №10);- 05.05.1998 присвоєна друга категорія лікаря-лаборанта КДА (запис №11);- 01.01.1999 міська лікарня №1 реорганізована в міську комунальну лікарню №3 (запис №12);- 01.04.2003 присвоєна Перша категорія зі спеціальності клінічна лабораторна діагностика (запис №13);- 01.01.2007 призначена завідувачем клініко-діагностичної лабораторії (запис №14);- 03.04.2008 присвоєно вищу категорію зі спеціальності клінічна лабораторна діагностика (запис №15);- 29.03.2013 підтверджена вища категорія зі спеціальності клінічна лабораторна діагностика клінічна (запис №16);- 02.12.2016 міська комунальна лікарня №3 реорганізована шляхом перетворення в комунальне некомерційне підприємство «Міська комунальна лікарня №3» Тернопільської міської ради (запис №17);- 22.02.2018 підтверджена вища категорія зі спеціальності «Клінічна лабораторна діагностика» (запис №18);- 22.02.2023 продовжено термін дії посвідчення про підтвердження вищої категорії зі спеціальності «Клінічна лабораторія (діагностика)» з 22.02.2023 по 22.02.2024 (запис №19);- 22.02.2024 продовжено термін дії посвідчення про підтвердження вищої категорії зі спеціальності «Клінічна лабораторія (діагностика)» з 22.02.2024 по 14.08.2024 (запис №20);- комунальне некомерційне підприємство «Міська комунальна лікарня №3» Тернопільської міської ради реорганізовано шляхом приєднання до Комунального некомерційного підприємства «Тернопільська міська комунальна лікарня швидкої допомоги»;- 28.06.2024 звільнена з займаної посади за власним бажанням ст. 38 КЗпП України (запис №21); Комунальне некомерційне підприємство Тернопільський обласний клінічний перинатальний центр «Мати і дитина» - 01.07.2024 прийнято на роботу на посаду біохіміка клініко діагностичної лабораторії тимчасово на час відсутності основного працівника (запис №22); - 01.04.2025 переведена на посаду лікаря лаборанта клініко діагностичної лабораторії на 0,5 ставки, та на 0,5 ставки біохіміка тимчасово на час відсутності основного працівника (запис №23), де працює по даний час.
Відповідач у своїй відмові зазначає, що заявниця з 01.07.2024 та на день досягнення пенсійного віку (17.02.2025), працювала на посаді біохіміка клініко-діагностичної лабораторії (наказ №138-К від 28.06.2024). Отже, оскільки відповідно до розділу 2. «Охорона здоров`я» Переліку № 909, право на пенсію за вислугу років мають лікарі та середній медичний персонал, Головним управлінням Пенсійного Фонду України в Житомирській області прийнято рішення № 191950029090 від 16.04.2025 про відмову у перерахунку пенсії ОСОБА_1 відповідно до п.7-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон 1058) в зв`язку з відсутністю правових підстав.
Колегія суддів враховує наступне, що перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 №909 (далі Перелік № 909).
Пункти "е" - "ж" статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» визначають окремі категорії працівників інших галузей народного господарства, які мають право на пенсію за вислугу років. Зокрема право на пенсію за вислугу років мають: «е) працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України…»
Вказані посади, на яких працювала позивачка, передбачені переліком посад, робота на яких дає право на призначення грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», зокрема «Переліку закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років», яка затверджена Постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 № 909 (далі Перелік №909).
Так, пункт 2 Переліку №909 включає такі заклади охорони здоров`я, як «лікарняні заклади, лікувально-профілактичні заклади особливого типу, лікувально-трудові профілакторії, амбулаторно-поліклінічні заклади, заклади швидкої та невідкладної медичної допомоги, заклади переливання крові, заклади охорони материнства і дитинства, санаторно-курортні заклади, установи з проведення лабораторних та інструментальних досліджень і випробувань Держсанепідслужби, Держпраці, Держпродспоживслужби та територіальні органи Держсанепідслужби, Держпраці, Держпродспоживслужби (щодо працівників, які не є державними службовцями), санітарно-епідеміологічні заклади, діагностичні центри», та посади: «лікарі та середній медичний персонал (незалежно від найменування посад)».
Наказом Міністерства охорони здоров`я України №385 від 28.10.2002 затверджено «Переліків закладів охорони здоров`я, лікарських посад, посад фармацевтів, посад фахівців з фармацевтичною освітою, посад професіоналів у галузі охорони здоров`я, посад фахівців у галузі охорони здоров`я, посад професіоналів з вищою немедичною освітою у закладах охорони здоров`я та посад професіоналів з вищою немедичною освітою, залучених до надання реабілітаційної допомоги у складі мультидисциплінарних реабілітаційних команд в закладах охорони здоров`я».
Підпункт 1.1 вказаного переліку включає такі види лікарняних закладів, як: Лікарня (республіканська, обласна, центральна міська, міська, центральна районна, районна), Перинатальний центр зі стаціонаром (підпункт 1.1.1).
Отже заклади, в яких працювала позивачка, відносяться до лікарняних закладів, визначених у Переліку №909.
Щодо посад, які займала позивачка «лікар-лаборант», «завідувач клініко-діагностичної лабораторії», «біохімік клініко діагностичної лабораторії», суд зазначає наступне.
Відповідно до Переліку №909 для отримання права на пенсію за вислугу років, а отже і права на грошову допомогу у розмірі десяти пенсій, мають особи, що на час досягнення пенсійного віку працювали у закладі охорони здоров`я на посадах: «лікарі та середній медичний персонал (незалежно від найменування посад)».
Перелік лікарських посад у закладах охорони здоров`я затверджено наказом Міністерства охорони здоров`я України від 28 жовтня 2002 року №385 (у редакції наказу Міністерства охорони здоров`я України від 06 травня 2021 року №884).
Так, відповідно до розділу ІІ «Керівники структурних підрозділів» Наказу №385 посада «завідувач» (п. 1) відноситься до посади лікаря-спеціаліста.
Згідно з розділом III «Лікарі-спеціалісти» посада «лікар-лаборант» (п. 44), 
Вказане корелюється з положеннями Переліку №909 про те, що посада у закладі охорони здоров`я, на якій працює особа, що має право на пенсію за вислугу років, може мати й інше найменування, не виключаючи «лікар».
Отже позивач, перебуваючи на посаді завідуючого лабораторією, є лікарем, зокрема виходячи з профілю підрозділу, який вона очолювала.
Відповідно до Переліку № 909 розділ ІІ, право на пенсію за вислугу років мають лікарі і середній медичний персонал (незалежно від найменування посад), які працюють в таких закладах і установах як: лікарняні заклади, лікувально-профілактичні заклади особливого типу, лікувально трудові профілакторії, амбулаторно-поліклінічні заклади, заклади швидкої та невідкладної медичної допомоги, заклади переливання крові, заклади охорони материнства і дитинства, санаторно-курортні заклади, санітарно-епідеміологічні заклади, діагностичні центри та ін.
Згідно п.2 приміток Переліку №909 робота за спеціальністю в закладах, установах і на посадах, передбачених цим переліком, дає право на пенсію незалежно від форми власності або відомчої належності закладів і установ.
У додатку 2 до наказу Міністерства охорони здоров`я України від 23 жовтня 1991 року №146 «Номенклатура спеціальностей середніх медичних працівників» (був чинний у спірний період до 23.11.2007), під №11 вказано - лаборант клініко-діагностичної лабораторії. А у додатку 1 до наказу Міністерства охорони здоров`я України від 23 жовтня 1991 року №146 «Положення про атестацію середніх медичних працівників» зазначено: п.23.3. Інші категорії лаборантів (фельдшерів-лаборантів) лікувально-профілактичних установ, крім тих, що передбачені п.23 (лаборанти (фельдшери-лаборанти) з паразитології, мікробіології і вірусології), п. 23.1 (лаборанти (фельдшери-лаборанти) з імунології, серології та імуноферментних досліджень) і п. 23.2 (лаборанти (фельдшери-лаборанти) контрольних лабораторій дезстанцій, радіологічних підрозділів санепідстанцій та підрозділів профілактичної дезинфекції санепідстанцій і дезстанцій), проходять атестацію за спеціальністю "лаборант клініко-діагностичної лабораторії".
Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 23.11.2007 №742 затверджено Положення про атестацію молодших спеціалістів з медичною освітою (далі Положення №742). У додатку 1 до пункту 1.6 Положення №742 «Номенклатура спеціальностей молодших спеціалістів з медичною освітою» під №5 - Лабораторна справа (клініка). Відповідно до п.4.6. Положення №742 до стажу роботи для проходження атестації за спеціальністю "лабораторна справа (клініка)" молодшим спеціалістам з медичною освітою зараховується період роботи на посадах фельдшерів-лаборантів, лаборантів, технологів з лабораторної діагностики лабораторій (центрів, відділів, відділень) закладів охорони здоров`я всіх найменувань (крім патологоанатомічних, судово-медичних, бактеріологічних).
Згідно диплому НОМЕР_3 від 27.06.1990 ОСОБА_1 присвоєно кваліфікацію лікаря. 07.02.1992 позивач прийнята на посаду лікаря-лаборанта в Тернопільську міськлікарню №3.
Таким чином матеріалами справи доведено з чим погоджується колегія суддів, що посади позивача належить до спеціальностей працівників, які постійно працювали в лікарняних закладах на посадах передбачених розділом ІІ Переліку №909.
Згідно з підпунктом «а» пункту 42 Додатку № 1 до наказу Міністерства охорони здоров`я України «Про штатні нормативи та типові штати закладів охорони здоров`я» від 23.02.2000 № 33 до середнього медичного персоналу обласних лікарень було віднесено лаборантів при проведенні біохімічних, бактеріологічних, імунологічних, серологічних, цитологічних досліджень, посади яких лаборантів уводяться за штатними нормативами відповідних лабораторій (додаток 26).
Окрім цього, відповідно до підпункту «а» пункту 10 Додатку № 1 до наказу Міністерства охорони здоров`я України «Про штатні нормативи та типові штати закладів охорони здоров`я» від 23.02.2000 № 33 (з наступними змінами і доповненнями) в обласних лікарнях установлювалися посади лікарів-лаборантів з розрахунку 1 посада на 150 ліжок. При проведенні біохімічних, бактеріологічних, імунологічних, серологічних, цитологічних досліджень посади лікарів-лаборантів уводяться за штатними нормативами відповідних лабораторій (додаток 26).
Наказом Міністерства охорони здоров`я України «Про внесення змін до наказу МОЗ України від 23.02.2000 № 33» від 12.03.2008 № 122 назву розділів "Середній медичний персонал" замінено на назву "Фахівці з базовою та неповною вищою медичною освітою та технічні працівники" та у примітці до пункту 14 додатка 26 передбачено, що посади лікарів-лаборантів за спеціальністю «Клінічна біохімія» дозволяється замінювати за відомістю заміни на посади «біохімік».
Міністерство охорони здоров`я України листом від 22.07.2008 № 1-02-13/21 запропонувало в лабораторних підрозділах замінювати за відомістю заміни посади «лікарів-лаборантів з клінічної біохімії» на посади «біохіміків» та призначати на них спеціалістів з вищою немедичною освітою за спеціальністю «біохімія». Посади лаборантів з вищою освітою у зв`язку з їх відсутністю в Класифікаторі професій ДК 003-2005 замінити на посади біохіміків, з дотриманням вимог, зазначених у пунктах 1, 2, 3, 4, 5 листа. Спеціалістів, які зараховані на посади лаборантів з вищою освітою після 01.10.1994, за умови їх згоди, перевести відповідно на посади біологів, хіміків, бактеріологів (пункт 7 зазначеного листа МОЗ).
Згідно з п.2.2.6 наказу Мінпраці та МОЗ України від 05.10.2005 №308/519 «Про впорядкування Умов оплати праці працівників закладів охорони здоров`я та установ соціального захисту населення» професіоналам з повною вищою немедичною освітою (психологи, біологи, ентомологи, зоологи та інші), посади яких уведені замість посад лікарів, посадові оклади встановлюються за тарифними розрядами, передбаченими для лікарів інших спеціальностей відповідних кваліфікаційних категорій.
Отже, у зв`язку з прийняттям МОЗ наказу від 12.03.2008 № 122 посади лаборантів, що належали до середнього медичного персоналу обласних лікарень, та лікарів лаборантів, замінено на посади біохіміків, що свідчить про її належність до посад, що передбачені Переліком № 909.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що відповідачем не доведено правомірності та обґрунтованості оскаржуваного рішення при прийняті рішення № 191950029090 від 16.04.2025 про відмову у перерахунку пенсії ОСОБА_1 , яке скасовано правильно.
Враховуючи зазначені вище встановлені обставини справи, норми законодавства, які регулюють спірні правовідносини та висновки Верховного Суду, колегія суддів дійшла висновку, що порушене право позивача підлягає захисту шляхом зобов`язання відповідача зарахувати до спеціального стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 07.02.1992 по 28.06.2024, повторно розглянути заяву позивачки від 08.04.2025 та вирішити питання щодо призначення та виплати ОСОБА_1 грошової допомоги в розмірі 10 пенсій, як працівнику охорони здоров`я відповідно до пункту 7-1 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з у рахуванням висновків суду, а доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи. 
Колегія суддів звертає увагу, що оскаржуване рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог позивачем не оскаржується, а тому судом апеляційної інстанції не переглядається.
У контексті оцінки доводів апеляційної скарги апеляційний суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах “Проніна проти України” (пункт 23) та “Серявін та інші проти України” (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Відповідно до статті 139 КАС України судові витрати не стягуються.
Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області – залишити без задоволення.
Рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 23 червня 2025 року у справі №500/2944/25 – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий суддя Н.В. Ільчишин

Судді В.В. Гуляк

З.М. Матковська