ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 541/2207/25  Номер провадження 33/814/165/26	Головуючий у 1-й інстанції Вірченко О. М.  Доповідач ап. інст. Корсун О. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2026 року 	м. Полтава	

Суддя Судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду Корсун О.М., за участю: секретаря судового засідання Пархоменко Ю.І., особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , та її представника - адвоката Кравчуна Д.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою представника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 – адвоката Кравчуна Д.В., на постанову Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 28 серпня 2025 року,
ВСТАНОВИВ:
Цією постановою
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючу за адресою: АДРЕСА_1 ,
визнано винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, і накладено на неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1 000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 гривень, із позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.
Стягнуто з ОСОБА_1 605 гривень 60 копійок судового збору.
За постановою місцевого суду ОСОБА_1 визнано винуватою у тому, що вона 01 червня 2025 року о 01 годині 27 хвилин по вул. Кобзаря Кравченка, 11 у с. Великі Сорочинці Миргородського р-ну в порушення вимог п.2.5 ПДР України керувала транспортним засобом «SEAT IBIZA», н.з. НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння у вигляді: запаху алкоголю з порожнини рота, порушення мови, вираженого тремтіння пальців рук, різкої зміни забарвлення шкірного покриву обличчя, та відмовилася від проходження в установленому законодавством порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки та в медичному закладі.
В апеляційній скарзі адвокат Кравчун Д.В. просить скасувати постанову Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 28 серпня 2025 року та закрити провадження у справі щодо ОСОБА_1 у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП. Свої вимоги мотивує тим, що суд першої інстанції не врахував те, що: матеріали справи не містять належних і допустимих доказів винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП; поліцією було безпідставно зупинено транспортний засіб, під керуванням ОСОБА_1 , а тому всі подальші дії поліцейських є неправомірними; ОСОБА_1 не мала ознак сп`яніння, не відмовлялася від проходження огляду на стан сп`яніння та висловила бажання пройти такий огляд у закладі охорони здоров`я відповідно до норм ст.266 КУпАП; поліцейським підроблено направлення на проведення огляду, оскільки згідно з Інструкцією №1452/735 форма направлення є іншою, ніж направлення тієї форми, що наявне в матеріалах справи. Водночас апелянт посилається на те, що місцевий суд допустив спрощений підхід до розгляду справи, не дотримався вимог процесуального законодавства під час її розгляду, не встановив фактичні обставини правопорушення, а послався лише на обставини, які зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення, та обґрунтував винуватість ОСОБА_1 лише формально переліченими документами.
Суд апеляційної інстанції заслухав думку адвоката та особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на підтримку апеляційної скарги, вивчив матеріали справи, проаналізував доводи апеляційної скарги та дійшов висновку про таке.
Статтею 294 КУпАП регламентовано, що судове рішення суду першої інстанції переглядається в межах доводів апеляційної скарги.
Виходячи з положень ст.252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Згідно зі ст.245 КУпАП завданням судді при розгляді справ про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.
Відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП настає, зокрема, за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.
Висновок місцевого суду про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП - відмови нею як особою, яка керувала транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується наявними в матеріалах справи належними, допустимими, достовірними, а у своїй сукупності достатніми та взаємозв`язаними доказами, і є обґрунтованим. Суд першої інстанції, дослідивши наявні в матеріалах справи докази й надавши їм відповідну юридичну оцінку, як наслідок, прийняв правильне рішення про необхідність притягнення ОСОБА_1 до адміністративної віповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП.
Так, згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №347768 01 червня 2025 року о 01 годині 27 хвилин водій ОСОБА_1 по вул. Кобзаря Кравченка, 11 у с. Великі Сорочинці Миргородського р-ну Полтавської обл. у порушення вимог п.2.5 ПДР України керувала транспортним засобом «SEAT IBIZA», н.з. НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння у вигляді: запаху алкоголю з порожнини рота, порушення мови, вираженого тремтіння пальців рук, різкої зміни забарвлення шкірного покриву обличчя, та відмовилася від проходження відповідно до встановленому порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки та в медичному закладі. У протоколі ОСОБА_1 своїми власноручним записом та підписом підтвердила факт керування нею автомобілем (а.с.1).
Наведені вище обставини об`єктивно підтверджуються даними відеозаписів, записаних на технічних носіях інформації, з яких установлено те, що 01 червня 2025 року о 01 годині 27 хвилин по вул. Кобзаря Кравченка, 11 у с. Великі Сорочинці Миргородського р-ну Полтавської обл. ОСОБА_1 керувала транспортним засобом «SEAT IBIZA», н.з. НОМЕР_1 , та була зупинена поліцією. На місці події поліцією було встановлено наявність підстав уважати, що ОСОБА_1 перебуває в стані алкогольного сп`яніння, повідомлено їй про виявлення в неї ознак алкогольного сп`яніння. Однак на вимоги поліції ОСОБА_1 своєю поведінкою категорично відмовилася від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння (на місці зупинки з використанням спеціального технічного засобу, який здійснюється поліцейським, та в медичному закладі). ОСОБА_1 певний час хоча й формально вказувала, що пройде огляд у медичному закладі, але протягом тривалого часу цілеспрямовано й умисно ухилялася від огляду, не здійснюючи жодних дій для проходження огляду та не виконуючи багаторазові вимоги поліції, при тому, що повною мірою усвідомлювала зміст вимог щодо проходження в установленому законодавством порядку огляду на стан названого сп`яніння, про що свідчить зміст її відповідей, а також, незважаючи на неодноразові попередження поліцейського про те, що така поведінка ОСОБА_1 буде розцінена як її відмова від проходження огляду та незважаючи на роз`яснення поліції про те, що вказані вище дії (відмова особи, яка керувала транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння) є порушенням вимог п.2.5 ПДР України й тягнуть за собою складання протоколу за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП. Окрім того, в подальшому ОСОБА_1 висловила й словесну відмову від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння. У зв`язку з цим, поліцією було складено щодо ОСОБА_1 протокол за фактом вчинення нею адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП. При цьому, поліцейським попередньо роз`яснювалися ОСОБА_1 її права, передбачені ст.63 Конституції України, ст.268 КУпАП (а.с.5).
При цьому, ОСОБА_1 , яка згідно з даними довідки начальника САП Миргородського РВП ГУНП у Полтавській області має посвідчення водія від 2021 року (а.с.4), безумовно розуміла наявність у неї передбаченого законодавством обов`язку пройти на вимогу поліцейського в установленому порядку огляд на стан алкогольного сп`яніння і наслідки відмови від проходження згаданого огляду, а саме те, що особи, які вчиняють вказане порушення, несуть відповідальність згідно із законодавством.
У силу приписів ч.1 ст.130, ст.266 КУпАП, п.2.5 ПДР України проходження водієм огляду на стан алкогольного сп`яніння на вимогу поліцейського, який установив наявність підстав для висновку про перебування водія в стані алкогольного сп`яніння, відповідно до встановленого законодавством порядку є безумовним обов`язком водія.
Отже, наведені вище докази безперечно доводять винуватість ОСОБА_1 у вчиненні нею адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та об`єктивних обставин не довіряти їм немає. Підстав для висновку про недопустимість, недостовірність чи неналежність цих доказів не встановлено.
Окрім того, в судах першої та апеляційної інстанцій сама ОСОБА_1 підтвердила те, що вона керувала транспортним засобом за встановлених у протоколі місця, дати, часу та була зупинена поліцією. В апеляційному суді ОСОБА_1 також підтвердила те, що на вимогу поліцейського вона відмовилася від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням поліцейським спеціального технічного засобу «Драгер», не поїхала в медичну установу для огляду.
Однак її твердження про невинуватість у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, бажання пройти огляд у медичному закладі є неспроможними, оскільки спростовуються даними відеофіксації, яка є засобом об`єктивного контролю.
Також посилання ОСОБА_1 на неперебування її в стані алкогольного сп`яніння позбавлені підстав, оскільки місцевим судом у межах протоколу про адміністративне правопорушення притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності не за керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, а за відмову від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння особою, яка керує транспортним засобом, що є порушенням вимог п.2.5 ПДР України та утворює самостійну альтернативну форму об`єктивної сторони складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
Пунктом 2 розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом МВС України №1452/735 від 09 листопада 2015 року, визначено, що огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.
Саме ці дискреційні повноваження поліцейського дають йому право самостійно визначати наявність чи відсутність підстав для проведення огляду водія на стан сп`яніння.
Як убачається з матеріалів провадження, поліцією було встановлено наявність підстав уважати, що ОСОБА_1 перебуває в стані алкогольного сп`яніння з ознаками такого стану, на місці події повідомлено про виявлення в неї ознак алкогольного сп`яніння. У протоколі про адміністративне правопорушення зафіксовано виявлені в ОСОБА_1 ознаки алкогольного сп`яніння у вигляді: запаху алкоголю з порожнини рота, порушення мови, вираженого тремтіння пальців рук, різкої зміни забарвлення шкірного покриву обличчя (а.с.1).
Наявність же ознак алкогольного сп`яніння не є тотожним наявності стану алкогольного сп`яніння, який можливо встановити лише за результатами відповідного огляду на стан названого сп`яніння, та згадані ознаки не вказують на перебування особи, яка керувала транспортним засобом, у цьому стані, але є однією з передумов, які на вимогу поліцейського зобов`язують особу, яка керувала транспортним засобом, пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння відповідно до встановленого законодавством порядку. Однак у порушення вимог закону ОСОБА_1 від проходження такого огляду відмовилась.
Отже, з урахуванням викладених вище обставин і вимог закону, суд апеляційної інстанції не вбачає належних і достатніх підстав для висновку про безпідставність висування поліцією ОСОБА_1 вимог щодо проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння чи наявності тих істотних порушень вимог законодавства, які би нівелювали обов`язок виконання цих вимог, ставили би під сумнів наявність у діях ОСОБА_1 події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
Оскільки ОСОБА_1 категорично відмовилась від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння в медичному закладі, відразу зайняла таку позицію щодо відмови, яка була незмінною, то твердження апелянта, пов`язані зі складанням направленням неналежної формине впливають на законність та обгрунтованість притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП.
Водночас доводи апелянта щодо підстави та обставин зупинки автомобіля, під керуванням ОСОБА_1 , за своїм змістом не стосуюються конструктивних ознак диспозиції ч.1 ст.130 КУпАП, не утворюють достатню підставу для скасування оскаржуваної постанови та закриття провадження щодо ОСОБА_1 , адже не спростовують факт керування нею транспортним засобом та її відмови від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, тобто наявність у її діях події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, і, враховуючи викладене вище, також самі по собі не обумовлюють недопустимість чи неналежність доказів по справі з огляду на відсутність безпосереднього прямого зв`язку між цими питаннями та обставинами, які мають місце в межах складу вказаного вище адміністративного правопорушення.
Посилання представника на те, що місцевий суд не встановив фактичні обставини правопорушення є неспроможними, оскільки зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що судом першої інстанції визнано доведеними та встановлено в цьому судовому рішенні фактичні обставини вчиненого ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, які відповідають диспозиції ч.1 ст.130 КУпАП. 
Таким чином, доводи апеляційної скарги, з яких ставиться питання про скасування оскаржуваної постанови й закриття провадження щодо ОСОБА_1 на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, не знайшли свого підтвердження.
Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 є водієм із посвідченням водія серії НОМЕР_2 , що підтверджується даними довідки начальника САП Миргородського РВП ГУНП у Полтавській області (а.с.4).
Таким чином, із урахуванням положень ст.23, 33 КУпАП, суд першої інстанції правильно наклав на ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1 000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян із позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік відповідно до санкції ч.1 ст.130 КУпАП, яка є безальтернативною.
Постанова місцевого суду є законною, обґрунтованою та вмотивованою. Неправильного застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права судом першої інстанції, які би ставили під сумнів висновок про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, обґрунтованість її притягнення до адміністративної відповідальності за цією нормою закону, не встановлено.
Отже, апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд,
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу представника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 – адвоката Кравчуна Д.В., залишити без задоволення, а постанову Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 28 серпня 2025 року щодо ОСОБА_1 – без зміни.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Суддя Полтавського
апеляційного суду    О.М. Корсун