Справа № 203/6334/25 
Провадження № 2/0203/393/2026 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.04.2026 року        Центральний районний суд міста Дніпра у складі:

головуючого судді – Єдаменко С.В.,
при секретарі – Пархоменко А.В.,
за участю представника відповідача – адвоката Шевченка В.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи без самостійних вимог – Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, Товариство з обмеженою відповідальністю «ЗЕМСТРОЙІНВЕСТ», про скасування держаної реєстрації речових прав на земельну ділянку, –

встановив:

05 вересня 2025 року позивач звернувся до Центрального районного суду міста Дніпра з позовом до ОСОБА_2 , в якому третіми особами без самостійних вимог були зазначені – Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, ТОВ «ЗЕМСТРОЙІНВЕСТ», про скасування держаної реєстрації прав земельну ділянку. Заявлені позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач є власником земельної ділянки площею 0,0147 га по АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченої приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Кухтіною В.В. 30 липня 2002 року. Продавцем земельної ділянки була ОСОБА_3 . Перед продажем було узгоджено проект розподілу належної ОСОБА_3 земельної ділянки площею 468,33 кв.м. по АДРЕСА_1 на 4 ділянки: площею 91,05 кв.м., площею 218,74 кв.м., площею 11,01 кв.м. та 147,53 кв.м. Саме остання ділянка і була продана позивачу. Позивач почав використовувати зазначену земельну ділянку, але з різних причин не зареєстрував своє право власності. 06 грудня 2016 року позивач уклав договір з ТОВ «ЗЕМСТРОЙІНВЕСТ» на проведення робіт з передачі земельної ділянки. 20 лютого 2019 року рішенням державного кадастрового реєстратора відділу у м. Дніпро Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області № РВ-1201014192019 було відмолено у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру через невідповідність електронного документа встановленим вимогам. 06 травня 2019 року рішенням державного кадастрового реєстратора відділу у м. Дніпро Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області № РВ-1201113842019 було відмолено у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру через невідповідність електронного документа встановленим вимогам. 28 липня 2020 року позивач отримав витяг з державного земельного кадастру щодо прав на земельну ділянку по АДРЕСА_1 , з якого дізнався, що за вказаною адресою 31 січня 2017 року зареєстровані речові права на земельну ділянку кадастровий номер 1210100000:06:061:0025 площею 0,0366 га. На підставі подальших запитів позивач з`ясував, що право на земельну ділянку зареєстровано за відповідачкою, при цьому, до складу земельної ділянки площею 0,0366 га потрапила належна позивачеві земельна ділянка площею 147,53 кв.м., придбана ним за договором купівлі-продажу від 30 липня 2002 року. У зв`язку з викладеним, позивач просив скасувати державну реєстрацію в Державному земельному кадастрі земельної ділянки кадастровий номер 1210100000:06:061:0025 площею 0,0366 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 з припиненням усіх зареєстрованих речових прав щодо неї (т. 1 а.с.а.с. 1 – 12).
Ухвалою судді Центрального районного суду міста Дніпра від 08 вересня 2026 року позовну заяву залишено без руху з наданням строку на усунення недоліків: зазначення в позовній заяві інформації про наявність чи відсутність у учасників справи кабінетів електронного суду (т. 1 а.с. 52).
24 вересня 2025 р. позивачем подано позовну заяву в уточненій редакції із зазначенням відповідної інформації (т. 1 а.с. а.с. 54 – 66).
Після надходження 03 листопада 2025 року з адресно-довідкового підрозділу відомостей про зареєстроване місце проживання відповідачки (т. 1 а.с. 73) ухвалою Центрального районного суду міста Дніпра від 04 листопада 2025 р. відкрито провадження у цивільній справі та призначено її до розгляду в порядку загального позовного провадження з викликом представників сторін, залучено в якості третіх осіб без самостійних вимог Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, ТОВ «ЗЕМСТРОЙІНВЕСТ», призначено підготовче засідання у цивільній справі на 03 грудня 2025 року (т. 1 а.с. 74).
21 листопада 2025 року через підсистему Електронний суд представником відповідачки адвокатом Шевченком В.Є. подано заяву про застосування строків позовної давності (т. 2 а.с. а.с. 79 – 80).
Також, представником відповідача було подано відзив на позов, в якому він заперечував проти задоволення позовних вимог. У своєму відзиві представник відповідачки зазначав, що позивач не набув жодних прав на земельну ділянку, оскільки речові права на землю виникають з моменту їх державної реєстрації, що на час укладання відповідного договору передбачало одержання державного акту, натомість позивач реєстрацію свого права не здійснив. Після смерті ОСОБА_3 усю належну останній земельну ділянку успадкувала відповідачка, яка належним чином оформила свої спадкові права, зареєструвала право власності на земельну ділянку, здійснює на ній право землекористування та сплачує відповідні податки. Крім того, представник відповідача вказував, що земельна ділянка, зазначена в договорі купівлі-продажу від 30 липня 2002 року між позивачем та ОСОБА_3 є лише частиною належної останній земельної ділянки. Для реалізації речових прав на ділянку за договором купівлі-продажу необхідно було здійснити присвоєння їй окремого кадастрового номеру. Натомість, оскільки формування такої ділянки не було здійснено, вона взагалі не є об`єктом речових прав на нерухоме майно, бо так і залишилась частиною загальної ділянки, належної померлій ОСОБА_3 . Також, представник відповідачки посилався на те, що позивачем обрано не належний спосіб захисту його прав. Додатково, представник відповідачки наголошував на те, що позивачем пропущено строк позовної давності. (т. 1 а.с. а.с. 83 – 90).
До відзиву було додано докази у цивільній справі (т. 1 а.с. а.с. 99 – 104).
02 грудня 2025 року через підсистему Електронний суд представником позивача адвокатом Гряником О.О. подана заява про поновлення строку позовної давності (т. 1 а.с. а.с. 109 – 110).
Також, 02 грудня 2025 року представником позивача було подано клопотання про витребування доказів та про розгляд справи без участі позивача та його представника (т. 1 а.с. а.с. 115 – 119).
Підготовче судове засідання 03 грудня 2025 року не відбулось через неможливість з технічної можливості здійснення запису судового засідання. Підготовче засідання було відкладено на 23 грудня 2025 року (т. 1 а.с. 121).
22 грудня 2025 року через підсистему Електронний суд представником відповідачки адвокатом Шевченком В.Є. подані заперечення на клопотання представника позивача про витребування доказів (т. 1 а.с. а.с. 125 – 127).
23 грудня 2025 року через канцелярію Центрального районного суду міста Дніпра надійшли клопотання представника позивача про розгляд цивільної справи за відсутності позивача та його представника, про витребування доказів та про долучення додаткових доказів у справі (т. 1 а.с. а.с. 130 – 135, 142 – 146). Аналогічні документи надійшли через підсистему Електронний суд.
В підготовче судове засідання 23 грудня 2025 року з`явився представник відповідачка адвокат Шевченко В.Є. Судом було задоволено клопотання представника позивача та витребувано додаткові докази у цивільній справі (т. 1 а.с. а.с. 164 – 166). У зв`язку з витребуванням доказів підготовче провадження було відкладене на 30 січня 2026 року. 
20 січня 2026 року від приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Кухтіної В.В. надійшли витребувані судом документи (т. 1 а.с. а.с. 172 – 178).
26 січня 2026 року на виконання ухвали суду про витребування доказів надійшли документи від Головного управління Держгеокадастру в Дніпропетровській області (т. 1 а.с. а.с. 186 – 218).
28 січня 2026 року від представника відповідачки адвоката Шевченка В.Є. надійшла заява про відвід судді з мотивів незгоди з ухвалою про витребування доказів (т. 1 а.с. а.с. 222 – 226).
29 січня 2026 року представником позивача адвокатом Гряником О.О. подано заяву про розгляд справи за відсутності позивача (т. 1 а.с. 229) та про відкладення розгляду цивільної справи у зв`язку з надходженням додаткових доказів (т. 1 а.с. а.с. 231 – 235).
В підготовче судове засідання 30 січня 2026 року з`явився представник відповідача адвокат Шевченко В.Є., який підтримав заявлений відвід. Ухвалою суду від 30 січня 2026 року заявлений відвід визнано необґрунтованим та передано для розгляду іншому судді (т. 1 а.с. а.с 241 – 243).
Ухвалою Центрального районного суду міста Дніпра від 05 лютого 2026 року у задоволенні заяви представника відповідачки адвоката Шевченка В.Є. про відвід судді було відмовлено (т. 1 а.с. а.с. 257 – 258).
24 лютого 2026 року від представника позивача надійшла заява про уточнення позовних вимог, в якій він зауважував, що посвідчений нотаріально договір купівлі-продажу земельної ділянки є самостійною достатньою підставою для виникнення права власності на неї. Чинні на момент виникнення спірних правовідносин Цивільний кодекс України та Земельний кодекс України не встановлювали строк, потягом якого позивач мав здійснити реєстрацію за собою права власності на придбану земельну ділянку. Позивач уклав договір на розробку технічної документації з оформлення своїх прав на земельну ділянки ще у 2016 році, тобто до реєстрації за відповідачкою права на всю земельну ділянку, включно з частиною, що належить позивачу. При цьому, у складі технічної документації на земельну ділянку, подану для реєстрації відповідачкою наявний примірник державного акту ОСОБА_3 , з відміткою про відчуження частини земельної ділянки, як відповідачка, так і кадастровий реєстратор знали, що здійснюється реєстрація за відповідачкою прав на нерухоме майно, належній іншій особі. У зв`язку з цим, позивач просив скасувати державну реєстрацію в Державному земельному кадастрі земельної ділянки кадастровий номер 1210100000:06:061:0025 площею 0,0366 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 шляхом виключення відомостей з Державного земельного кадастру про державну реєстрацію цієї земельної ділянки з припиненням усіх зареєстрованих речових прав щодо неї, у тому числі права приватної власності, зареєстрованого за відповідачкою (т. 2 а.с. а.с. 4 – 11).
24 лютого 2026 року через канцелярію Центрального районного суду міста Дніпра надійшло клопотання представника позивача адвоката Гряника О.О. про розгляд цивільної справи без участі позивача та його представника (т. 2 а.с. а.с. 13 – 14), а також інший примірник уточненої позовної заяви (т. 2 а.с. а.с. 15 – 27).
В підготовче судове засідання 25 лютого 2026 року з`явився представник відповідачки адвокат Шевченко В.Є. Судом було прийнято уточнену позовну заяву (т. 2 а.с. 32 дія № 9). Представник відповідачки вважав за можливе завершити підготовче провадження.
Ухвалою Центрального районного суду міста Дніпра від 25 лютого 2026 року закрито підготовче провадження у цивільній справі № 203/6334/25 та призначено її до розгляду по суті в судовому засіданні на 27 березня 2026 року (т. 2 а.с. а.с. 33 – 34). 
26 березня 2026 року через підсистему Електронний суд надійшло клопотання представника позивача адвоката Гряника О.О. про розгляд цивільної справи без участі позивача та його представника (т. 2 а.с. 34).
В судове засідання 27 березня 2026 року з`явився представник відповідачки адвокат Шевченко В.Є., який заперечував проти задоволення позовних вимог з мотивів, зазначених у відзиві.
В судовому засіданні 27 березня 2026 року розгляд цивільної справи було завершено.
Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.
Судом встановлені наступні обставини.
Земельна ділянка площею 0,0468 га за адресою: АДРЕСА_1 на підставі державного акту на право спільної часткової власності на землю, виданого Дніпропетровським міськвиконкомом 10 вересня 2001 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 037013, належала ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за законом (а.с. 202).
Після смерті ОСОБА_4 земельна ділянка була успадкована його донькою – ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого державним нотаріусом П`ятої дніпропетровської державної нотаріальної контори Ужвою Т.М. 25 вересня 2001 року, за реєстром № 2-4249 (а.с. 202).
Згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ДП № 071800, виданого 23.11.2001 року на підставі рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради № 2936 від 23 листопада 2000 року та свідоцтва про право на спадщину № 2-4249 від 25 вересня 2001 року за ОСОБА_3 було офомрлено три земельні ділянки загальною площею 0,0468 га, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 з цільовим призначенням: для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, а саме: Діл. 1 код ДЗК 75028062, Діл. 2 код ДЗК 75028063 та Діл. 3 код ДЗК 75028064 (а.с. 177).
14 травня 2002 року ОСОБА_3 видала доручення ОСОБА_5 на право продажу, дарування чи обміну земельної ділянки в АДРЕСА_1 . Для чого останній надавалось право одержувати необхідні довідки та документи, підписувати договори, робити заяви, одержувати грошові кошти, виконувати всі дії, пов`язані з цим дорученням. Доручення було посвідчено 14 травня 2002 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Орловим О.А., за реєстром № 4449 (а.с. 174).
11 червня 2002 року ОСОБА_5 на підставі довіреності від імені ОСОБА_3 звернулась до директора ДП ЦДЗК м. Дніпропетровська Боєва С.А. із заявою про виконання проекту розділу належної останній земельної ділянко по АДРЕСА_1 (а.с. 202 на зв.).
18 червня 2002 року директором ДП Дніпропетровський МЦДЗК Боєвим С.А. було затверджено розроблений ПП «Кварц» проект розділу земельної ділянки домоволодіння по АДРЕСА_2 громадянки України ОСОБА_3 (а.с. а.с. 203 – 218).
Згідно вказаного проекту ділянку загальною площею 0,0468 га було розділено на 4 окремих ділянки: ділянку № 1 – площею 91,05 кв.м., ділянку № 2 – площею 218,74 кв.м., ділянку № 3 – площею 11,01 кв.м. та ділянку № 4 – площею 147,53 кв.м. (а.с. 205).
13 липня 2002 року між ОСОБА_6 , від імені якої за дорученням від 14 травня 2002 року діяла ОСОБА_5 , та ОСОБА_1 було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Кухтіною В.В., за реєстром № 5866 (а.с. 173).
Згідно вказаного договору позивач придбав у ОСОБА_6 частину земельної ділянки площею 0,0147 га за адресою: АДРЕСА_1 за 1 563 грн. (а.с. 173).
Згідно п. 3 договору купівлі-продажу земельної ділянки від 13 липня 2002 року грошові кошти за договором одержані продавцем до підписання цього договору (а.с. 173).
ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого 05 вересня 2016 року Красногвардійським районним у місті Дніпропетровську відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, за реєстром № 1868 (а.с. 199).
13 жовтня 2016 року ОСОБА_7 звернувся до ТОВ «Інфініт Ленд» із заявою про виконання землевпорядних робіт щодо розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 189).
ТОВ «Інфініт ленд» було розроблено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) гр. ОСОБА_7 (на померлу гр. ОСОБА_3 ) за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. а.с. 186 – 218).
Вказана технічна документація містить копію договору купівлі-продажу земельної ділянки між ОСОБА_6 та позивачем від 13 липня 2002 року (а.с. 200 на зв. – 201).
06 грудня 2016 року позивач уклав з ТОВ «Земстройінвест» договір № 1/06-12-16 на проведення робіт з передачі земельної ділянки, згідно якого виконавець мав розробити технічну документацію із землеустрою щодо вказаної вище земельної ділянки (а.с. а.с. 22 – 23).
Відповідачка ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Перфіловою Оленою Анатоліївною 10 березня 2017 року, за реєстром № 835 зареєструвала за собою право власності на земельну ділянку кадастровий № 1210100000:06:061:0025 площею 0,0366 га за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 397342567 (а.с. 35).
Рішенням від 20.02.2019 р. за № РВ-1201014192019 про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру, зазначено, Державним кадастровим реєстратором Відділ у м. Дніпро головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області розглянуто заяву про внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру від 05.02.2019 р. (реєстраційний номер ЗВ- 1208234992019) разом з доданими до неї документами та відповідно до Порядку ведення Державного земельного кадастру прийнято рішення про відмову позивачу у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру з мотивів невідповідності електронного документу установленим вимогам (т. 1 а.с. 28 – 29).
Рішенням від 06.05.2019 р. за № РВ-1201113842019 про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру, зазначено, Державним кадастровим реєстратором Відділ у м. Дніпро Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області розглянуто заяву про внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру від 19.04.2019 р. (реєстраційний номер ЗВ- 1209514162019) разом з доданими до неї документами та відповідно до Порядку ведення Державного земельного кадастру прийнято рішення про відмову позивачу у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру з таких підстав: невідповідність поданих документів вимогам, установленим Законом України «Про Державний земельний кадастр» і Порядком ведення Державного земельного кадастру, а саме, через відсутність підстави поділу земельної ділянки відповідно даних ДЗК. Відсутній перелік обтяжень прав на земельну ділянку»; невідповідність електронного документа установленим вимогам (т. 1 а.с. а.с. 24 – 25). 
При вирішенні позовних вимог по суті суд виходить з наступного.
Насамперед, суд відзначає, що посилання представників сторін в обґрунтування їх правових позицій на Цивільній кодекс України є помилковим, оскільки він набув чинності 01 січня 2004 року, в той час як спірні правовідносини виникли у 2002 році. На той час, чинним був Цивільний кодекс Української РСР 1963 року. Так само, помилковими є посилання на Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», який був прийнятим лише 01 липня 2004 року. Не регулювали спірні відносини на час укладання договору купівлі-продажу від 13 липня 2002 року ні Закон України «Про Державний земельний кадастр», прийнятий 07 липня 2011 року, ні закон України «Про землеустрій», прийнятий 22 травня 2003 року.
Водночас, Земельний кодекс України 2001 року набув чинності 01 січня 2002 року.
Згідно ст. 78 Земельного кодексу України в редакції 2001 року право власності на землю – це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності. 
Згідно ч. 1 ст. 79 Земельного кодексу України 2001 року земельна ділянка – це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.
Відповідно до п. а) ч. 1 ст. 81 Земельного кодексу України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: а) придбання за договором купівлі-продажу, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами.
Згідно ст. 125 Земельного кодексу України право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Право на оренду земельної ділянки виникає після укладення договору оренди і його державної реєстрації. Приступати до використання земельної ділянки до встановлення її меж у натурі (на місцевості), одержання документа, що посвідчує право на неї, та державної реєстрації забороняється. 
Відповідно до ч. 1 ст. 126 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Форми державних актів затверджуються Кабінетом Міністрів України.
Судом встановлено, що позивачем не було здійснено реєстрацію права власності на земельну ділянку, придбану ним за договором купівлі-продажу від 13 липня 2002 року, не було одержано державний акт на право приватної власності на землю. Позивачем також не надано доказів володіння ним вказаною земельною ділянкою.
Натомість правовідносини щодо спадкування відповідачкою спірної земельної ділянки після смерті ОСОБА_3 виникли вже під час дії Цивільного кодексу України 2003 року.
Відповідно до статті 1217 Цивільного кодексу України (далі – ЦК) спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Згідно з частиною 1 статті 1222 ЦК спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.
За правилами, встановленими статтею 1258 ЦК, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.
Статтями 1261 – 1266 ЦК визначено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Згідно ч.1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.
Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Суд відзначає, що заявляючи вимоги про скасування державної реєстрації в Державному земельному кадастрі земельної ділянки кадастровий номер 1210100000:06:061:0025 площею 0,0366 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 з припиненням усіх зареєстрованих речових прав щодо неї, позивач водночас не просив визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину, виданого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Перфіловою Оленою Анатоліївною 10 березня 2017 року, за реєстром № 835, яке стало підставою для реєстрації речових прав. 
Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Приписами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків … має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Зокрема, у п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.
У п. 26 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» та п.23 рішення ЄСПЛ у справі «Гурепка проти України» наголошується на принципі рівності сторін - одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом.
Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони гуртуються. Міра, до якої суд має виконати обв`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Справа «Серявін та інші проти України» № 4909/04 §58 ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Таким чином, позовні вимоги задоволенню не підлягають, оскільки позивач просить скасувати державну реєстрацію за відповідачкою речового права не оспорюючи правовстановлювальний документ, на підставі якого це право було зарежєстроване.
Відповідно до ст.141 ЦПК України у зв`язку з відмовою в позові витрати позивача відшкодуванню не підлягають.

На підставі викладеного, та керуючись ст.ст. 78, 79, 125, 126 Земельного кодексу України, ст. ст. 15, 328, 1297, 1299 Цивільного кодексу України, ст.ст.13, 76, 81 – 83, 89, 95, 141, 263 – 265, 268, 274, 289 ЦПК України, суд – 

вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про скасування держаної реєстрації речових прав на земельну ділянку – відмовити.

Сторони по справі:

позивач –  ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП – НОМЕР_2 ; адреса: АДРЕСА_3 ; 
відповідач –  ОСОБА_2 ,  ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП – НОМЕР_3 ; адреса: АДРЕСА_4 ;
третя особа без самостійних вимог – Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, код ЄДРПОУ 39835428, адреса: 49000, м. Дніпро, вулиця Філософська, буд. 39-а; 
третя особа без самостійних вимог – Товариство з обмеженою відповідальністю «ЗЕМСТРОЙІНВЕСТ», код ЄДРПОУ 33807636, адреса: 49000, м. Дніпро, проспект Героїв, буд. 32, кв. 248.

Рішення суду набирає законної сили в порядку передбаченому ст.273 ЦПК України.
Рішення суду може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня підписання його повного тексту.
Повний текст рішення складено 16.04.2026 року.

Суддя    С.В. Єдаменко