ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 травня 2026 року
м. Хмельницький

Справа № 672/5/25
Провадження № 22-ц/820/19/26
Хмельницький апеляційний суд
в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Костенка А.М. (суддя-доповідач), Гринчука Р.С., Ярмолюка О.І.
секретар судового засідання Шевчук Ю.Г.
з участю прокурора
розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 672/5/25 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Городоцького районного суду Хмельницької області від 10 квітня 2025 року в складі судді Шинкоренка С.В. у цивільній справі за позовом Волочиської окружної прокуратури в інтересах держави в особі органу, уповноваженому державою на здійснення функцій у спірних правовідносинах: Хмельницької обласної військової адміністрації (Хмельницької обласної державної адміністрації) до ОСОБА_1 , Городоцької міської ради Хмельницької області, третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Департамент інформаційної діяльності, культури, національностей та релігій Хмельницької обласної державної адміністрації про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою.
Заслухавши доповідача, пояснення прокурора, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, суд
в с т а н о в и в:
В січні 2025 року Волочиська окружна прокуратура звернулася в суд з позовом в інтересах держави в особі Хмельницької обласної військової адміністрації, в якому прокурор просив: усунути перешкоди власнику державі в особі Хмельницької обласної військової адміністрації (Хмельницької обласної державної адміністрації) у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою історико-культурного призначення площею 0,4778 га, що знаходиться на території Городоцької міської територіальної громади в межах земельної ділянки з кадастровим номером 6821287500:03:009:0007, площею 0,4778 га шляхом: визнання недійсним рішення 35 чергової сесії Городоцької міської ради VII скликання від 22.09.2020 № 18 «Про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок громадянам із земель комунальної власності сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства за межами населених пунктів у приватну власність» в частині передачі у приватну власність ОСОБА_1 земельної ділянки з кадастровим номером 6821287500:03:009:0007, площею 0,4778 га; скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію права приватної власності ОСОБА_1 на земельну ділянку з кадастровим номером 6821287500:03:009:0007, площею 0,4778 га, припинивши право приватної власності на неї; скасування в Державному земельному кадастрі державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером 6821287500:03:009:0007, площею 0.4778 га. Також просив зобов`язати ОСОБА_1 повернути державі в особі Хмельницької обласної військової адміністрації земельну ділянку історико-культурного призначення площею 0.4778 га, що знаходиться на території Городоцької міської територіальної громади в межах земельної ділянки з кадастровим номером 6821287500:03:009:0007, площею 0.4778 га під пам`яткою археології об`єктом культурної спадщини «Поселення Сирватинці (ур. Мотрин Город)».
В підтвердження своїх позовних вимог прокурор посилався, що рішенням 32-ї чергової сесії 7 скликання Городоцької міської ради Хмельницької області від 26.06.2020 № 106 надано ОСОБА_1 дозвіл на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність із земель сільськогосподарського призначення із земель запасу (землі колишньої колективної власності КСП ім. Чкалова) 6821287500:03:009:0007.
Рішенням 35-ї чергової сесії 7 скликання Городоцької міської ради Хмельницької області від 22.09.2020 №18 затверджено ОСОБА_1 проект землеустрою та передано у приватну власність земельну ділянку площею 1.5222 га з кадастровим номером 6821287500:03:009:0004 та площею 0.4778 га з кадастровим номером 6821287500:03:009:0007 для ведення особистого селянського господарства на території Городоцької міської ради за межами сіл Скіпче, Сирватинці (землі колишньої колективної власності КСП ім. Чкалова), з подальшою реєстрацією в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. 06 листопада 2020 року ОСОБА_1 зареєструвала право власності на дану земельну ділянку. 
При цьому, відповідно до розпорядження від 18 травня 1999 № 194/99-р Хмельницької обласної державної адміністрації «Про взяття на державний облік пам`яток та нововиявлених об`єктів археології» вбачається, що під №66 було внесено до переліку пам`яток історії та культури місцевого значення пам`ятку археології : поселення ІІІ-ІV ст. у с. Сирватинці. за 3 км від села на південний схід, уроч. Вербична.
Згідно копії акту візуального обстеження від 09 липня 2024 року об`єкта археології «Поселення Сирватинці (ур. Мотрин Город)» колишнє село Вербична або хутір Сирватинці Городоцької міської громади, Хмельницького району, Хмельницької області вбачається, що вказана пам`ятка археології взята на державний облік (під охорону) як щойно виявлений об`єкт археології відповідно до розпорядження Хмельницької облдержадміністрації від 18.05.1999 №194/99-р. Земельна ділянка визначена технічною документацією : «Проект меж території, зон охорони та режимів їх використання об`єкту археології «Поселення Сирватинці (ур. Мотрин Город)» з технічною документацією із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) (без виділення в окреме землекористування) на території Скипченської сільської ради Городоцького району, Хмельницької області. яка затверджена управлінням культури, національностей та релігій Хмельницької ОДА у 2013 році. Під час візуального обстеження поселення виявлено, що більша частина території об`єкта разом із його охоронною зоною використовується у сільськогосподарських цілях )засіяна соняшниками. наявні сліди механічного обробітку землі, оранка). Територія об`єкту насичена давнім культурним шаром у вигляді фрагментів кераміки черняхівської археологічної культури ІІ-ІІІ ст. н.е., глиняної обмазки жител, фрагментами кісток, локальним скупченням каменю-вапняку тощо. Історичний ландшафт збережений
Крім того, збірний кадастровий план земельної ділянки площею 23,5619 га (об`єкт культурної спадщини та охоронна зона), підтверджує, що спірна земельна ділянка з кадастровим номером 6821287500:03:009:0007 повністю розміщена на території об`єкта культурної спадщини.
Також прокурор вказував, що статус земельної ділянки площею 23, 5619 га підтверджується проектом меж території, зон охорони та режимів їх використання об`єкту археології «Поселення Сирватинці (ур. Мотрин Город)» з технічною документацією із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) (без виділення в окреме землеволодіння) на території Скіпченської сільської ради Городоцького району Хмельницької області за 2013 рік, з якої вбачається, що спірна земельна ділянка з кадастровим номером 6821287500:03:009:0007 повністю розміщена на території об`єкта культурної спадщини. 
Отже, ОСОБА_1 не мала законного права на отримання спірної земельної ділянки, оскільки вказана категорія земельних ділянок може перебувати виключно у державній власності. 
Ухвалою Городоцького районного суду Хмельницької області від 07 січня 2025 року заяву керівника Волочиської окружної прокуратури про забезпечення позову – задоволено, накладено арешт на земельну ділянку з кадастровим номером 6821287500:03:009:0007, площею 0,4778 га, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2219311168212, номер запису про право власності 39142087), яка належить на праві приватної власності ОСОБА_1 та знаходиться за межами населеного пункту Городоцької міської територіальної громади Хмельницької області, заборонено ОСОБА_1 розпоряджатись, змінювати цільове призначення, здійснювати перетворення, поділ, об`єднання земельної ділянки з кадастровим номером6821287500:03:009:0007, площею 0,4778 га з іншими земельними ділянками.
Ухвалою Городоцького районного суду Хмельницької області від 16 січня 2025 року залучено до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача Департамент інформаційної діяльності, культури, національностей та релігій Хмельницької обласної державної адміністрації.
Рішенням Городоцького районного суду Хмельницької області від 10 квітня 2025 року, позов задоволено, усунуто перешкоди власнику держави в особі Хмельницької обласної військової адміністрації (Хмельницької обласної державної адміністрації) у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою історико-культурного призначення площею 0,4778 га, що знаходиться на території Городоцької міської територіальної громади в межах земельної ділянки з кадастровим номером 6821287500:03:009:0007, площею 0.4778 га шляхом, визнання недійсним рішення 35 чергової сесії Городоцької міської ради VII скликання від 22.09.2020 № 18 «Про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок громадянам із земель комунальної власності сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства за межами населених пунктів у приватну власність» в частині передачі у приватну власність ОСОБА_1 земельної ділянки з кадастровим номером 6821287500:03:009:0007, площею 0.4778 га, скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію права приватної власності ОСОБА_1 на земельну ділянку з кадастровим номером 6821287500:03:009:0007, площею 0,4778 га, припинивши право приватної власності на неї, скасування в Державному земельному кадастрі державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером 6821287500:03:009:0007, площею 0,4778 га.
ОСОБА_1 не погодилася з таким судовим рішенням, подала апеляційну скаргу, вважає його таким, що не відповідає нормам діючого законодавства, винесене без повного з`ясування обставин справи та невірним застосуванням норм матеріального та порушенням норм процесуального права. Апелянтка вказує, що вона є законним власником спірної земельної ділянки і набула право власності на неї законним шляхом. Вважає, що позивачем не надано жодних доказів, які б підтверджували накладання земельної ділянки 23,5619 га, яка є об`єктом культурної спадини «Поселення Сирватинці (ур. Мотрин Город)» на земельну ділянку з кадастровим номером 6821287500:03:009:0007, яка перебуває у її приватній власності, також суду не надано доказів про місце і площу накладення, а надані позивачем матеріали та фотозображення містять лише загальний план розміщення даної пам`ятки археології, що в свою чергу унеможливлює встановлення фактичного місцезнаходження спірної земельної ділянки саме в межах вказаної пам`ятки археології місцевого значення та дослідження щодо дійсного накладення на спірну земельну ділянку. Також апелянтка вказує, що у встановленому законом порядку, 22 вересня 2020 року їй було затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки із земель сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства за межами сіл Скіпче, Сирватинці Городоцької міської ради. При цьому, будь-яких обмежень щодо використання земельної ділянки та перешкод в отриманні її у власність з боку органів державної влади не було. Тобто на момент прийняття вказаного рішення земельна ділянка обліковувалася як землі сільськогосподарського призначення, а тому негативні наслідки за виділення їй земельної ділянки у приватну власність та відсутність відповідного контролю за цим з боку державних органів повинні покладатися на саме державу. 
Тому з огляду на доводи викладені в апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення Городоцького районного суду Хмельницької області від 10 квітня 2025 року та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.
Керівник Волочиської окружної прокуратури подав відзив на апеляційну скаргу посилається, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, постановленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи викладені в апеляційній скарзі є безпідставними, оскільки при зверненні до суду з даним позовом, було надано всі необхідні документи та докази, які свідчать про належність спірної земельної ділянки до земель культурної спадщини. Спірна земельна ділянка розташована в межах пам`ятки археології, вона не може перебувати у приватній власності громадян, а тому суд обґрунтовано задовольнив позовної вимоги щодо повернення її в державну власність.
Заслухавши учасника справи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судом встановлено, що розпорядженням від 18.05.1999 №194/99-р Хмельницької обласної державної адміністрації «Про взяття на державний облік пам`яток та нововиявлених об`єктів археології» вбачається, що під №66 було внесено до переліку пам`яток історії та культури місцевого значення пам`ятку археології : поселення ІІІ-ІV ст. у с. Сирватинці. за 3 км від села на південний схід, уроч. Вербична
В 2013 році начальником управління культури, національностей та релігії Хмельницької ОДА, затверджено проект меж території, зон охорони та режимів їх використання об`єкту археології «Поселення Сирватинці (ур. Мотрин Город)» з технічною документацією із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) (без виділення в окреме землеволодіння) на території Скіпченської сільської ради Городоцького району Хмельницької області, складений ТОВ «Кайлас-К» на замовлення Відділу охорони пам`яток історії та культури у Хмельницькій області, площею 23.5619 га.
До матеріалів справи також долучено копії облікової картки та паспорту, виготовлені у 2012 році, на об`єкт культурної спадщини за видом «археологія» «Поселення» у с. Сирватинці Городоцької міської територіальної громади.
Рішенням 32-ї чергової сесії 7 скликання Городоцької міської ради Хмельницької області від 26.06.2020 №106 надано ОСОБА_1 дозвіл на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність із земель сільськогосподарського призначення із земель запасу.
Рішенням 35-ї чергової сесії 7 скликання Городоцької міської ради Хмельницької області від 22.09.2020 № 18 затверджено ОСОБА_1 проект землеустрою та передано у приватну власність земельну ділянку, площею 1.5222 га, з кадастровим номером 6821287500:03:009:0004 та площею 0.4778 га з кадастровим номером 6821287500:03:009:0007 для ведення особистого селянського господарства на території Городоцької міської ради за межами сіл Скіпче, Сирватинці (землі колишньої колективної власності КСП ім.. Чкалова).
Право власності на земельну ділянку. площею 0.4778 га, з кадастровим номером 6821287500:03:009:0007 зареєстровано за ОСОБА_1 , в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 06.11.2020.
Яке видно з збірного кадастрового плану, проекту меж території, зон охорони та режимів їх використання об`єкту археології «Поселення Сирватинці (ур. Мотрин Город)» земельної ділянки, площею 23.5619 га (об`єкт культурної спадщини та охоронна зона, спірна земельна ділянка з кадастровим номером 6821287500:03:009:0007 повністю накладається на землі території об`єкта культурної спадщини.
Згідно копії акту візуального обстеження від 09.07.2024 об`єкта археології «Поселення Сирватинці (ур. Мотрин Город)» колишнє село Вербична або хутір Сирватинці Городоцької міської громади, Хмельницького району, Хмельницької області вбачається, що вказана пам`ятка археології взята на державний облік (під охорону) як щойно виявлений об`єкт археології відповідно до розпорядження Хмельницької облдержадміністрації від 18.05.1999 №194/99-р. Земельна ділянка визначена технічною документацією : «Проект меж території, зон охорони та режимів їх використання об`єкту археології «Поселення Сирватинці (ур. Мотрин Город)» з технічною документацією із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) (без виділення в окреме землекористування) на території Скипченської сільської ради Городоцького району, Хмельницької області. яка затверджена управлінням культури, національностей та релігій Хмельницької ОДА у 2013 році. Під час візуального обстеження поселення виявлено, що більша частина території об`єкта разом із його охоронною зоною використовується у сільськогосподарських цілях )засіяна соняшниками. наявні сліди механічного обробітку землі, оранка). Територія об`єкту насичена давнім культурним шаром у вигляді фрагментів кераміки черняхівської археологічної культури ІІ-ІІІ ст. н.е., глиняної обмазки жител, фрагментами кісток, локальним скупченням каменю-вапняку тощо. Історичний ландшафт збережений (а.с. 100-103).
Відповідно до ч. 2ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно із ч. 1 ст. 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають право власності та право користування земельними ділянками із земель державної та комунальної власності за рішеннями органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.
Відповідно до ч. 3 ст. 116 ЗК України безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян проводиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.
Згідно п. д ч.1 ст.19 ЗК України, землі України за основним цільовим призначенням поділяються нарізні категорії,зокрема і землі історико-культурного призначення.
До земель історико-культурного призначення належать земельні ділянки, призначені для збереження та обслуговування пам`яток культурної спадщини, їх комплексів (ансамблів), історико-культурних заповідників, історико-культурних заповідних територій, охоронюваних археологічних територій, музеїв просто неба, меморіальних музеїв-садиб (ст.53 ЗК України).
Землі історико-культурного призначення можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності.
Навколо історико-культурних заповідників, історико-культурних заповідних територій, об`єктів культурної всесвітньої спадщини, музеїв просто неба, меморіальних музеїв-садиб, які надані та використовуються для потреб охорони культурної спадщини, пам`яток культурної спадщини, їх комплексів (ансамблів) встановлюються зони охорони пам`яток із забороною діяльності, що шкідливо впливає або може вплинути на додержання режиму використання таких земель (ч.1,2 ст.54 ЗК України).
З метою охорони культурної спадщини на використання земель у межах території пам`ятки культурної спадщини, історико-культурного заповідника, історико-культурної заповідної території, охоронюваної археологічної території, музею просто неба, меморіального музею-садиби, зон охорони, буферної зони, історичного ареалу населеного місця, території об`єкта культурної всесвітньої спадщини встановлюються обмеження відповідно до Закону України"Про охорону культурної спадщини".
Обмеження у використанні земель у межах території пам`ятки культурної спадщини, історико-культурного заповідника, історико-культурної заповідної території, охоронюваної археологічної території, музею просто неба, меморіального музею-садиби, зон охорони, історичного ареалу населеного місця, буферної зони, території об`єкта культурної всесвітньої спадщини поширюються на усі розташовані в межах цих територій та об`єктів землі незалежно від їх цільового призначення. Межі території, на яку поширюються такі обмеження, визначаються відповідно доЗакону України"Про охорону культурної спадщини" і зазначаються в документації із землеустрою, містобудівній документації, науково-проектній документації у сфері охорони культурної спадщини. Відомості про зазначені обмеження у використанні земель вносяться до Державного земельного кадастру (ч.1-2, ст.54-1 ЗК України).
За видами об`єкти культурної спадщини поділяються на: археологічні - рештки життєдіяльності людини (нерухомі об`єкти культурної спадщини: городища, кургани, залишки стародавніх поселень, стоянок, укріплень, військових таборів, виробництв, іригаційних споруд, шляхів, могильники, культові місця та споруди, їх залишки чи руїни, мегаліти, печери, наскельні зображення, ділянки історичного культурного шару, поля давніх битв, а також пов`язані з ними рухомі предмети), що містяться під земною поверхнею та під водою і є невідтворним джерелом інформації про зародження і розвиток цивілізації (ч.1 ст.2 Закону України «Про охорону культурної спадщини).
Згідно з ч.1 ст. 17 Закону України «Про охорону культурної спадщини» усі пам`ятки археології, в тому числі ті, що знаходяться під водою, включаючи пов`язані з ними рухомі предмети, є державною власністю.
Відповідно до ч.6 ст. 17 Закону України «Про охорону культурної спадщини» землі, на яких розташовані пам`ятки археології, перебувають у державній власності або вилучаються (викуповуються) у державну власність в установленому законом порядку, за винятком земельних ділянок, на яких розташовуються пам`ятки археології - поля давніх битв.
Зазначені правові норми спрямовані на забезпечення належної охорони пам`яток археології, оскільки пам`ятки археології як нерухомі об`єкти культурної спадщини не можуть бути перенесені на інше місце без втрати їх цінності.
Згідно зі статтею 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом визнання прав, визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, а також застосування інших, передбачених законом, способів, у тому числі шляхом поновлення порушених прав юридичних і фізичних осіб, що виникають у результаті рішень, дій чи бездіяльності органів або посадових осіб місцевого самоврядування, в судовому порядку. Відповідно до частин другої, третьої цієї ж статті землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 березня 2026 року у справі № 922/264/24 дійшла такого висновку: «Заволодіння громадянами та юридичними особами землями, на яких розташовані пам`ятки археології (перехід до них права володіння цими землями), є неможливим. Розташування таких земель вказує на неможливість виникнення приватного власника, а отже, і нового володільця. Відтак зайняття земельної ділянки, на якій розташована пам`ятка археології, слід розглядати як не пов`язане з позбавленням володіння порушення права власності держави.
Велика Палата Верховного Суду враховує, що пам`ятки археології зазвичай знаходяться безпосередньо у глибині земної поверхні, у зв`язку із чим нерозривно пов`язані з земельними ділянками, на яких вони розташовані. Правовий режим земельної ділянки, на якій розташована пам`ятка археології, не має відрізнятися від правового режиму самої пам`ятки, яка згідно із Законом № 1805-ІІІ не може перебувати в приватній чи комунальній власності.
Тож категорія земель історико-культурного призначення включає в себе як землі, на яких розташовані пам`ятки культурної спадщини (в тому числі і пам`ятки археології), так і охоронювані археологічні території.
Тобто Велика Палата Верховного Суду послідовно дотримується позиції, що у випадках, коли на певний об`єкт нерухомого майна за жодних умов не може виникнути право приватної власності, державна реєстрація цього права не змінює володільця відповідного об`єкта, а тому порушення права власності держави чи відповідної територіальної громади слід розглядати як таке, що не пов`язане з позбавленням власника володіння. Належним способом захисту прав власника у цих випадках є негаторний позов.
Як слідує з визначення поняття «об`єкт культурної спадщини», для таких об`єктів характерними ознаками є цінність з археологічного, естетичного, етнологічного, історичного, архітектурного, мистецького, наукового чи художнього погляду і збереження своєї автентичності. Зазначене вирізняє, зокрема, нерухомі об`єкти культурної спадщини з-поміж іншого нерухомого майна. Такі об`єкти потребують особливої правової охорони.
Отже, як у разі включення певного об`єкта до переліку щойно виявлених об`єктів культурної спадщини, так і у випадку його включення до переліку пам`яток місцевого, загальнодержавного значення тощо особа, проявивши розумну обачність, може і повинна знати про те, що нерухоме майно, яке вона має намір набути у приватну власність, є нерухомим об`єктом культурної спадщини.
Велика Палата Верховного Суду вважає, що ефективним способом захисту прав держави на земельну ділянку історико-культурного призначення, на якій розташована пам`ятка археології, є негаторний позов, який можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідної земельної ділянки.».
Таким чином негаторний позов прокурора про усунення перешкод державі в особі Хмельницької обласної військової адміністрації у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою історико-культурного призначення площею 0,04778 є належним способом захисту порушених прав держави.
При цьому земельна ділянка 6821287500:03:009:0007, площею 0,4778 га у розмірі та конфігурації з урахуванням координат та встановлених меж, яка за інформацією Державного земельного кадастру належить до категорії земель сільськогосподарського призначення не може існувати як об`єкт цивільних прав, оскільки дана земельна ділянка відповідно до закону належить до категорії земель історико-культурного призначення, а відтак ця земельна ділянка не може існувати у встановлених межах з цільовим призначенням для особистого селянського господарства, так як має інше цільове призначення.
За змістом частин 1, 3, 4, 10 і 13 статті 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.
Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі.
Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.
Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі.
Державна реєстрація земельної ділянки скасовується у разі скасування державної реєстрації земельної ділянки на підставі судового рішення внаслідок визнання незаконною такої державної реєстрації.
Відповідно до частини 1, 2 і 6 статті 16 Закону України «Про Державний земельний кадастр» земельній ділянці, відомості про яку внесені до Державного земельного кадастру, присвоюється кадастровий номер.
Кадастровий номер земельної ділянки є її ідентифікатором у Державному земельному кадастрі.
Кадастровий номер скасовується лише у разі скасування державної реєстрації земельної ділянки.
На підставі частин 9 і 10 статті 24 цього Закону при здійсненні державної реєстрації земельної ділянки їй присвоюється кадастровий номер.
Державна реєстрація земельної ділянки скасовується Державним кадастровим реєстратором, який здійснює таку реєстрацію, у разі, серед іншого, ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки.
Згідно з частиною 4 статті 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав на земельну ділянку проводиться виключно за наявності в Державному земельному кадастрі відомостей про зареєстровану земельну ділянку
Частиною 3 статті 26 цього Закону передбачено, що відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню, крім випадків, передбачених пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону.
У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи визнання його прийнятим з порушенням цього Закону та анулювання у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються.
Судом встановлено, що державна реєстрація земельної ділянки кадастровий номер 6821287500:03:009:0007, площею 0,4778 га та реєстрація права власності відповідача на цю земельну ділянку проведені з порушенням вимог законодавства.
Для забезпечення державі реальної можливості реалізувати усі правомочності власника щодо земель історико-культурного призначення, на яких розміщена пам`ятка археології, підлягають задоволенню вимоги прокурора про визнання недійсним рішення 35 чергової сесії Городоцької міської ради VII скликання від 22.09.2020 № 18 «Про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок громадянам із земель комунальної власності сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства за межами населених пунктів у приватну власність» в частині передачі у приватну власність ОСОБА_1 земельної ділянки з кадастровим номером 6821287500:03:009:0007, площею 0,4778 га; скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію права приватної власності ОСОБА_1 на земельну ділянку з кадастровим номером 6821287500:03:009:0007, площею 0,4778 га, з припиненням права приватної власності на неї; скасування в Державному земельному кадастрі державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером 6821287500:03:009:0007, площею 0.4778 га.
З врахуванням викладеного колегія суддів вважає, що при задоволенні негаторного позову прокурора вимога про скасування державної реєстрації прав на земельну ділянку та земельної ділянки як об`єкта цивільних прав відповідає ефективному способу захисту порушених прав держави.
Щодо пропорційності втручання у право особи на мирне володіння майном та співвідношення такого втручання із суспільними інтересами апеляційний суд виходить з наступного. 
Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», яка набрала чинності для України 11 вересня 1997 року (далі відповідно Перший протокол, Конвенція), кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Предметом безпосереднього регулювання статті 1 Першого протоколу є втручання держави в право на мирне володіння майном, зокрема, й позбавлення особи права власності на майно шляхом його витребування на користь держави.
Перший протокол із огляду на приписи частини першої статті 9 Конституції України, статті 10 ЦК України застосовується судами України як частина національного законодавства. При цьому розуміння змісту норм Конвенції та Першого протоколу, їх практичне застосування відбувається через практику (рішення) Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), яка згідно зі статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовується українськими судами як джерело права.
У практиці ЄСПЛ (серед багатьох інших, рішення у справах «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21 лютого 1986 року, «Щокін проти України» від 14жовтня 2010 року, «Сєрков проти України» від 7 липня 2011 року, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23 листопада 2000 року, «Булвес» АД проти Болгарії» від 22 січня 2009 року, «Трегубенко проти України» від 2 листопада 2004року, «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року) напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. ЄСПЛ констатує порушення статті 1 Першого протоколу, якщо хоча б одного критерію не буде додержано.
Критерій законності означає, що втручання держави у право власності особи повинно здійснюватися на підставі закону нормативно-правового акту, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм.
Втручання держави в право власності особи є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільного», «публічного» інтересу, при визначенні якого ЄСПЛ надає державам право користуватися «значною свободою (полем) розсуду». Втручання держави в право на мирне володіння майном може бути виправдане за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності.
Принцип «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа несе «індивідуальний і надмірний тягар».
У справі, яка переглядається судом апеляційної інстанції, з огляду на характер спірних правовідносин, установлені судом обставини та застосовані правові норми, не вбачається невідповідності заходу втручання держави в право власності ОСОБА_1 критеріям правомірного втручання в право особи на мирне володіння майном, сформованим у сталій практиці ЄСПЛ.
Земля як основне національне багатство, що перебуває під особливою охороною держави, є об`єктом права власності Українського народу, а органи державної влади або органи місцевого самоврядування здійснюють права власника від імені народу, в тому числі й тоді, коли приймають рішення щодо розпорядження землями державної або комунальної власності.
Прийняття рішення про передачу земель історико-культурного призначення, на яких розташовані пам`ятки культурної спадщини в приватну власність позбавляє Український народ загалом (стаття 13 Конституції України) правомочностей власника землі в тому обсязі, який дозволяє її статус як землі державної власності. В цьому контексті в сфері земельних правовідносин важливу роль відіграє конституційний принцип законності набуття та реалізації права власності на землю в поєднанні з додержанням засад правового порядку в Україні, відповідно до яких органи державної влади або органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (статті 14, 19 Конституції України).
Отже, правовідносини, пов`язані з вибуттям земель із державної власності, становлять «суспільний», «публічний» інтерес, а незаконність (якщо така буде встановлена) рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, на підставі якого земельна ділянка вибула з державної власності, такому суспільному інтересу не відповідає.
Крім того, у спорах стосовно земель, які перебувають під посиленою правовою охороною держави (зокрема земель історико-культурного призначення включає в себе як землі, на яких розташовані пам`ятки культурної спадщини), остання, втручаючись у право мирного володіння відповідними земельними ділянками з боку приватних осіб, може захищати загальні інтереси у безпечному довкіллі, непогіршенні екологічної ситуації, у використанні власності не на шкоду людині та суспільству.
Контроль за використанням земельної ділянки земель історико-культурного призначення є важливим для суспільства, оскільки люди зацікавлені у збереженні пам`яток історії та культури. Повернення державі земельної ділянки переслідує легітимну мету контролю за використанням відповідного майна згідно із загальними інтересами, щоб таке використання відбувалося за цільовим призначенням. Важливість цих інтересів зумовлюється, зокрема, особливим статусом цієї ділянки. 
Суд встановив, що спірна земельна ділянка належить до земель історико-культурного призначення, на яких розташовані пам`ятки культурної спадщини, а дотримання встановлених законодавчих заборон щодо обігу такої ділянки є необхідною умовою її використання з тією метою, щоб попередити завдання шкоди загалом навколишньому природному середовищу. Відтак у втручанні держави у право мирного володіння ОСОБА_1 земельною ділянкою із земель історико-культурного призначення, на яких розташовані пам`ятки культурної спадщини є легітимна мета контролю за використанням цієї ділянки за цільовим призначенням згідно із загальними інтересами.
В питаннях оцінки «пропорційності» ЄСПЛ, як і в питаннях наявності «суспільного», «публічного» інтересу, також визнає за державою достатньо широку «сферу розсуду», за виключенням випадків, коли такий «розсуд» не ґрунтується на розумних підставах (рішення в справах «Спорронґ і Льоннорт проти Швеції», «Булвес» АД проти Болгарії»).
ЄСПЛ, оцінюючи можливість захисту права особи за статтею 1 Першого протоколу, загалом перевіряє доводи держави про те, що втручання в право власності відбулося в зв`язку з обґрунтованими сумнівами щодо законності набуття особою права власності на відповідне майно, зазначаючи, що існують відмінності між тією справою, в якій законне походження майна особи не оспорюється, і справами стосовно позбавлення особи власності на майно, яке набуте злочинним шляхом або стосовно якого припускається, що воно було придбане незаконно (наприклад, рішення та ухвали ЄСПЛ у справах «Раймондо проти Італії» від 22лютого 1994 року, «Філліпс проти Сполученого Королівства» від 5 липня 2001року, «Аркурі та інші проти Італії» від 5 липня 2001 року, «Ріела та інші проти Італії» від 4 вересня 2001 року, «Ісмаїлов проти Російської Федерації» від 6листопада 2008 року).
Таким чином, стаття 1 Першого протоколу гарантує захист права на мирне володіння майном особи, яка законним шляхом, добросовісно набула майно у власність, і для оцінки додержання «справедливого балансу» в питаннях позбавлення майна мають значення обставини, за якими майно було набуте у власність, поведінка цієї особи.
Як було встановлено судом, ОСОБА_1 , проявивши розумну обачність, не могла не знати про те, що спірна земельна ділянка відноситься до земель історико-культурного призначення, на яких розташовані пам`ятки культурної спадщини, та не була позбавлена можливості встановити дану обставину, а тому не може вважатись добросовісним набувачем.
Отже встановлені судом апеляційної інстанції під час розгляду справи обставини й факти, з огляду на зміст «суспільного», «публічного» інтересу у вимогах Прокурора, не дають підстав для висновку про порушення принципу «пропорційності».
За таких обставин результат розгляду судом позову Прокурора по суті не суперечить загальним принципам і критеріям правомірного втручання в право особи на мирне володіння майном, закладеним у статті 1 Першого протоколу.
Встановивши, що передана у приватну власність ОСОБА_1 земельна ділянка розміщена на території об`єкта культурної спадщини – пам`ятки археології, належить до земель історико-культурного призначення, які є власністю держави і не можуть передаватись у приватну власність, слід дійти висновку, що Городоцька міська рада Хмельницької області не була наділена повноваженнями щодо розпорядження земельними ділянками історико-культурного призначення, які перебували в державній власності, а суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову.
Доводи апеляційної скарги, що позивачем не надано жодних доказів, які б підтверджували накладання земельної ділянки 23,5619 га, яка є об`єктом культурної спадини «Поселення Сирватинці (ур. Мотрин Город)» на земельну ділянку з кадастровим номером 6821287500:03:009:0007, яка перебуває у її приватній власності, також суду не надано доказів про місце і площу накладення, на момент прийняття рішення про передачу у власність земельна ділянка обліковувалася як землі сільськогосподарського призначення, а тому негативні наслідки за виділення їй земельної ділянки у приватну власність та відсутність відповідного контролю за цим з боку державних органів повинні покладатися саме на державу, суд не в повному обсязі дав оцінку доказам та запереченням сторін, фактично за відсутності належних доказів, необґрунтовано прийшов до висновку, що спірна земельна ділянка відносить до земель історико-культурного призначення, слід відхилити. 
У відповідності до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Згідно ст. 76-80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами;2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
В підтвердження своїх позовних вимог прокурор надав суду розпорядження від 18.05.1999 №194/99-р Хмельницької обласної державної адміністрації «Про взяття на державний облік пам`яток та нововиявлених об`єктів археології», затверджений проект меж території, зон охорони та режимів їх використання об`єкту археології «Поселення Сирватинці (ур. Мотрин Город)» з технічною документацією із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) (без виділення в окреме землеволодіння) на території Скіпченської сільської ради Городоцького району Хмельницької області, складений ТОВ «Кайлас-К» на замовлення Відділу охорони пам`яток історії та культури у Хмельницькій області, площею 23.5619 га, облікову картку та паспорт, виготовлені у 2012 році, на об`єкт культурної спадщини за видом «археологія» «Поселення» у с. Сирватинці Городоцької міської територіальної громади, збірний кадастровий план, проекту меж території, зон охорони та режимів їх використання об`єкту археології «Поселення Сирватинці (ур. Мотрин Город)» земельної ділянки, площею 23.5619 га (об`єкт культурної спадщини та охоронна зона), за яким спірна земельна ділянка з кадастровим номером 6821287500:03:009:0007 повністю накладається на землі території об`єкта культурної спадщини, копію акту візуального обстеження від 09.07.2024 об`єкта археології «Поселення Сирватинці (ур. Мотрин Город)» колишнє село Вербична або хутір Сирватинці Городоцької міської громади, Хмельницького району, Хмельницької області 
Дані документи є письмовими доказами в розумінні ч. 1 ст. 95 ЦПК України, за якою письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору, а отже є належними, достатніми та допустимими доказами підтвердження позовних вимог прокурора.
В ході розгляду справи відповідачем вказані письмові докази не були спростовані, жодних клопотань про призначення експертизи судом чи долучення до справи висновку експерта чи спеціалісті суду відповідачем надано не було.
За таких обставин слід дійти висновку, що в силу принципу змагальності цивільного процесу позивачем доведено свої позовні вимоги, а натомість відповідач жодними доказами такі вимоги позивача не спростував.
Рішення суду ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги на вбачається.
Керуючись ст. ст. 374, 375,382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд
постановив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Городоцького районного суду Хмельницької області від 10 квітня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 21 травня 2026 року. 

Судді А.М. Костенко
Р.С. Гринчук О.І. Ярмолюк