ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2026 року		Справа № 159/7204/25 пров. № А/857/13978/26	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:
судді-доповідача – Качмара В.Я.,
суддів – Гудима Л.Я., Онишкевича Т.В.,
при секретарі судового засідання – Гладкій С.Я.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові в режимі відеоконференції справу за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, провадження в якій відкрито за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 4 лютого 2026 року (суддя Бойчук П.Ю., м.Ковель) -

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції (далі Управління), в якому просив визнати незаконною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення (у вигляді штрафу у розмірі 340 грн) по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 24.09.2025 серії ЕНА № 5793280 (далі Постанова) та закрити справу про адміністративне правопорушення.
Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 4 лютого 2026 року у задоволенні позову відмовлено. 
Не погодившись із ухваленим рішенням, його оскаржив позивач, який із покликанням на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.
В доводах апеляційної скарги вказує, що дорожній знак 5.49, який позначає початок населеного пункту «Переспа» на час притягнення водія до відповідальності був закритий сторонніми предметами (гіллям дерев та кущів) та не давав можливості водію ідентифікувати початок дії обмеження швидкості. Згідно з пунктом 14.1.1 ДСТУ 4100:2021 дорожні знаки мають бути видимі з відстані не менше 100 м за напрямом руху, а також обов`язковою є вимога про відсутність загорож перед знаком, у т.ч. стовпів, реклами, гілок кущів або дерев. Зазначає, що відповідач не надав жодного доказу, що позивач бачив або міг бачити дорожній знак 5.49.
Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу заперечує вимоги такої, вважає судове рішення законним та обґрунтованим, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач керуючи ТЗ на автодорозі, що містить забудовану територію та, згідно з пунктом 1.10 ПДР, має ознаки населеного пункту, зобов`язаний був діяти згідно вимог ПДР, зокрема до п. 12.4 ПДР та рухатись у населеному пункті транспортним засобом із швидкістю не більше 50 км/год. Водночас, доводи позивача про те, що під час руху він не помітив дорожній знак, який обмежує швидкість руху, є повністю голослівними. Розгляд справи про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, передбаченої частиною першою статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП), проводилось в населеному пункті «Переспа», що є забудованою територією та має ознаки населеного пункту. 
Такі висновки суду першої інстанції не відповідають встановленим обставинам справи, зроблені з порушенням норм матеріального і процесуального права, з таких міркувань.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи те, що 24.09.2025 року о 10 год. 14 хв. на автомобільній дорозі М19, 118 кілометр, с. Переспа, позивач керував транспортним засобом «Volkswagen Golf», номерний знак НОМЕР_1 (далі ТЗ), зі швидкістю 74 км/год. в межах населеного пункту, у зв`язку з чим перевищив встановлені обмеження швидкості на 24 км/год., порушивши таким чином пункт 12.4 ПДР - порушення швидкісного режиму в населених пунктах, у зв`язку з чим позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбачене частиною першою статті 122 КУпАП, та винесено спірну Постанову, якою накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 грн.
Відповідно до статті 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух
Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Порядок дорожнього руху на території України відповідно до Закону України «Про дорожній рух» визначається «Правилами дорожнього руху», затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (далі ПДР).
Пунктами 12.4, 12.6 ПДР установлено, що у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год. Поза населеними пунктами на всіх дорогах та на дорогах, що проходять через населені пункти, позначені знаком 5.47, дозволяється рух із швидкістю: ґ) іншим транспортним засобам: на автомобільній дорозі, що позначена дорожнім знаком 5.1 - не більше 130 км/год., на автомобільній дорозі з окремими проїзними частинами, що відокремлені одна від одної розділювальною смугою - не більше 110 км/год., на інших автомобільних дорогах - не більше 90 км/год.
Згідно з пунктом 1.10 ПДР населений пункт - забудована територія, в`їзди на яку і виїзди з якої позначаються дорожніми знаками 5.45, 5.46, 5.47, 5.48.
Пунктом 1.9 ПДР установлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Згідно з статтею 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Згідно з частиною першою статті 122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
За приписами статті 213 КУпАП справи про адміністративні правопорушення розглядаються, зокрема, органами Національної поліції, органами державних інспекцій та іншими органами (посадовими особами), уповноваженими на те цим Кодексом.
Факт перевищення встановлених обмежень швидкості руху позивачем 24.09.2025 о 10 год. 14 хв. в населеному пункті «Переспа» підтверджується фотознімками приладу «TruCam», наданим представником відповідача до відзиву на позов.
Разом з тим, вказана обставина позивачем-апелянтом не оспорюється, а його доводи стосуються виключно обставин сприйняття дорожнього знака, що позначає початок населеного пункту, у зв`язку з чим суд апеляційної інстанції не надає оцінку правомірності використання відповідачем приладу вимірювання швидкості «TruCam».
Таким чином, у ході розгляду даної справи необхідно встановити чи здійснювався позивачем рух на ТЗ зі швидкістю, що перевищує більш як на двадцять кілометрів на годину саме в межах населеного пункту.
Суд апеляційної інстанції зауважує, що саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення, а постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не може вважатися беззаперечним доказом вчинення правопорушення, оскільки така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.
Відповідно до статті 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
Статтею 245 КУпАП передбачено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
З метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог статті 245 КУпАП відповідно до статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Виходячи із змісту пункту 1 статті 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.
Статтею 251 КУпАП встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Згідно з статтею 283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.
Постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.
Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався); розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.
Відповідно до пункту 4 розділу І «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України 07.11.2015 за №1395 (далі Інструкція), у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.
Пунктом 5 розділу ІV Інструкції встановлено, що постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, складається у письмовій формі (заповнюється відповідно до вимог пункту 10 розділу ХІV цієї Інструкції) або за наявності технічної можливості в електронній формі у вигляді стрічки, яка роздруковується за допомогою спеціальних технічних пристроїв, із зазначенням відомостей, що відповідають пунктам постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, наведеної у додатку 5 до цієї Інструкції.
Лише фіксація саме вчинення позивачем адміністративного правопорушення, а не притягнення його до адміністративної відповідальності, підтверджує правомірність накладення відповідачем адміністративного стягнення та буде вважатися належним доказом по справі.
На долученому позивачем до матеріалів справи відеофайлі зафіксовано рух транспортного засобу під керуванням позивача зі швидкістю 66 км/год дорогою, обабіч якої розташовані густі зелені насадження. При цьому, наявність забудованої території в місці фіксації адміністративного правопорушення приладом вимірювання швидкості «Trucam», яка б свідчила про рух транспортного засобу саме в межах населеного пункту, із зазначеного відеозапису об`єктивно не вбачається.
Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що у ПДР дорожній знак 5.49 позначає - «Початок населеного пункту». Найменування і початок забудови населеного пункту, в якому діють вимоги цих Правил, що визначають порядок руху в населених пунктах. Знаки 5.49 і 5.50 установлюються на фактичній межі забудови, яка прилягає до дороги.
Отже, згідно з ПДР знак 5.49 позначає не лише найменування населеного пункту, а й його початок. Зона дії знаку 5.49 поширюється на ділянку автодороги від місця його установлення до знаку 5.52 «Кінець населеного пункту» (місце, з якого на даній дорозі втрачають чинність вимоги цих Правил, що визначають порядок руху в населених пунктах).
Cуд першої інстанції вказав, що з відеозапису розгляду справи про адміністративне правопорушення, долученого представником відповідача до матеріалів справи, вбачається, що такий розгляд проводився у населеному пункті «Переспа», який має ознаки забудованої території.
Разом з тим, позивач обґрунтовано зазначає, що дорожній знак 5.49 «Переспа» розташований на ділянці дороги, де узбіччя заліснене суцільною смугою зелених насаджень, які обмежують огляд та не дають можливості ідентифікувати початок населеного пункту, у якому діє обмеження швидкості 50 км/год, у зв`язку з чим такий знак не міг бути належним чином сприйнятий позивачем як учасником дорожнього руху під час керування транспортним засобом.
Відповідно до пункту 8.2-1 ПДР дорожні знаки застосовуються відповідно до цих Правил і повинні відповідати вимогам національного стандарту.
Дорожні знаки повинні розміщуватися таким чином, щоб їх було добре видно учасникам дорожнього руху як у світлу, так і в темну пору доби. При цьому дорожні знаки не повинні бути закриті повністю або частково від учасників дорожнього руху будь-якими перешкодами.
Дорожні знаки повинні бути видимими на відстані не менш як 100 м за напрямком руху та розміщеними не вище 6 м над рівнем проїзної частини.
Дорожні знаки встановлюються обабіч дороги на тому її боці, що відповідає напрямку руху. Для поліпшення сприйняття дорожніх знаків вони можуть бути розміщені над проїзною частиною. Якщо дорога має більше ніж одну смугу для руху в одному напрямку, установлений обабіч дороги відповідного напрямку дорожній знак дублюється на розділювальній смузі, над проїзною частиною або на протилежному боці дороги (у разі, коли для руху в зустрічному напрямку є не більше ніж дві смуги).
Дорожні знаки розміщуються таким чином, щоб інформацію, яку вони передають, могли сприймати саме ті учасники руху, для яких вона призначена.
Аналогічні положення закріплені пунктом 14.1.1 ДСТУ 4100:2021 «Безпека дорожнього руху. Знаки дорожні. Загальні технічні умови. Правила застосування».
Долученим позивачем до матеріалів справи відеозаписом підтверджується, що дорожній знак 5.49 «Переспа» закритий зеленими насадженнями, у зв`язку з чим за умов руху зі швидкістю 50– 60 км/год він не є видимим на відстані 100 метрів за напрямком руху та не забезпечує належної видимості для учасників дорожнього руху.
Разом з тим, суд першої інстанції не дослідив фактичної можливості своєчасного сприйняття спірного дорожнього знака під час руху за конкретних дорожніх умов, натомість обмежився формальним посиланням на відсутність у ПДР дорожнього знака 5.45.
Крім того, розташування автомобільної дороги біля території, що має ознаки населеного пункту, не є визначальним для висновку щодо режиму руху, оскільки на окремих ділянках може бути встановлено інший швидкісний режим залежно від організації дорожнього руху та дорожніх знаків. 
У розрізі викладеного, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що дорожній знак 5.49 «Переспа» не відповідає вимогам щодо встановлення дорожніх знаків, оскільки вимога щодо забезпечення спрямованості інформації знаку для учасників дорожнього руху в спірному випадку не дотримана.
Відповідно до частини другої статті 77 КАС в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Згідно з частиною першою статті 72 КАС доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до частини першої статті 90 КАС суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Таким чином, в адміністративному процесі, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень тягар доказування правомірності своїх рішень, дій чи бездіяльності покладається на відповідача - суб`єкта владних повноважень, який повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, що можуть бути використані як докази у справі.
На обов`язок та важливість доведення саме відповідачем як суб`єктом владних повноважень правомірності винесення рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності, правомірності та законності прийнятої постанови вказує Верховний Суд у постановах від 24 квітня 2019 року (справа №537/4012/16-а), від 17.07.2019 (справа №295/3099/17).
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що відповідачем при винесенні оскаржуваної Постанови не підтверджено належними та допустимими доказами порушення позивачем пункту 12.4 ПДР в частині перевищення швидкості більш ніж на 20 км/год. саме в населеному пункті.
Доводи апеляційної скарги позивача є суттєвими і складають підстави для висновку про неповне з`ясування судом першої інстанції, що призвело до помилкового висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.
Відповідно до частини першої статті 317 КАС підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що висновки суду першої інстанції ґрунтуються на неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, а тому рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позову.
Відповідно до частини першої статті 139 КАС при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
За правилами частини шостої статті 139 КАС якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.
З огляду на результат апеляційного розгляду, відповідно до статті 139 КАС документально підтверджені судові витрати, понесені позивачем у вигляді судового збору за подання позову у розмірі 605,60 грн та апеляційної скарги у розмірі 908,50 грн, слід відшкодувати позивачеві шляхом стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції. 
Керуючись статтями 271, 272, 286, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 4 лютого 2026 року скасувати та ухвалити постанову, якою позов задовольнити.
Визнати протиправною і скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 24.09.2025 серії ЕНА № 5793280, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції (ЄДРПОУ 40108646) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) судові витрати у вигляді судового збору за подання позову та апеляційної скарги у сумі 1514 (одна тисяча п`ятсот чотирнадцять) гривень 10 коп.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач	 	В. Я. Качмар 	
судді	 	Л. Я. Гудим 	
 	 	Т. В. Онишкевич  	

Повне судове рішення складено 27.04.2026.