ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4913/26 Справа № 186/2641/25 	  	Головуючий у першій інстанції:  Янжула С. А. Суддя-доповідач: Красвітна  Т. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 червня 2026 року Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів: 
головуючого –    Красвітної Т.П., 
суддів:     Агєєва О.В., Никифоряка Л.П.,
за участю секретаря   Марченко С.Ю., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» на рішення Шахтарського міського суду Дніпропетровської області у складі судді Янжули С.А. від 22 січня 2026 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я,– 

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» обґрунтовуючи це тим, що він він протягом тривалого часу працював у шкідливих умовах на виробничих структурних підрозділах ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля», через що захворів на професійні захворювання. Актом форми П-4 від 16 листопада 2016 року розслідування причин виникнення професійного захворювання встановлено, що причинами виникнення у нього професійних захворювань є хімічні та фізичні фактори, важкість та напруженість праці. Довідкою первинної МСЕК від 30 листопада 2016 року йому встановлено первинно сукупно 60% втрати профпрацездатності, з яких: 45% - радикулопатія з ДПА, 10% - ХОЗЛ, 5% - туговухість, третю групу інвалідності. В подальшому, 15 листопада 2019 року, висновком повторної МСЕК позивачу встановлено повторно 60% втрати профпрацездатності, з яких: 45% - радикулопатія з ДПА, 10% - ХОЗЛ, 5% - туговухість, третю групу інвалідності, безстроково. Позивач вважає, що за таких обставин відповідач повинен відшкодувати йому моральну шкоду, оскільки він втратив здоров`я саме з вини підприємства, яке не створило безпечних умов праці. Тому позивач просив стягнути з відповідача на свою користь 242240,00 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я.
Рішенням Шахтарського міського суду Дніпропетровської області від 22 січня 2026 року позовну заяву ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я – задоволено частково. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» на користь ОСОБА_1 120 000 (сто двадцять тисяч) гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди. В задоволенні решти позовних вимог — відмовлено. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» судовий збір на користь держави в розмірі 1 211,20 гривень.
В апеляційній скарзі ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля», посилаючись порушення норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права, ставить питання про зміну оскаржуваного рішення шляхом стягнення моральної шкоди у меншому розмірі, ніж стягнув суд першої інстанції з утриманням одатків та інших обов`язкових платежів.
Колегія суддів звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом сторони повідомлені належним чином у відповідності до вимог ст. 128-130 ЦПК України, що підтверджується письмовими матеріалами справи.
Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та зміни оскаржуваного рішення, виходячи з наступного. 
Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що ОСОБА_1 тривалий час перебував в трудових відносинах з ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля». Звільнений з роботи 31 липня 2016 року у зв`язку з невідповідністю виконуваній роботі за станом здоров`я на підставі ч.1 п.2 ст.40 КЗпП України, що підтверджується копією трудової книжки серії НОМЕР_1 , заповненої на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 29-33).
Згідно Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 16 листопада 2016 року, ОСОБА_1 встановлено діагноз: Радикулопатія попереково-крижова L4, L5, S1 і шийна Сб, С7 з вираженими порушеннями біомеханіки хребта, стійким больовим і м`язово-тонічним синдромами, периферичний нейросудинний синдром, часто рецидивуючий перебіг з нейродистрофічними проявами у вигляді: двобічного плечолопаткового періартрозу (ПФ другого ст.), остеоартрозу в поєднанні з періартрозом ліктьових (ПФ другого ст.) та колінних суглобів (ПФ другого ст.); Хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії (пиловий бронхіт першої стадії, емфізема легень першої стадії.) Легенева недостатність першого ступеня; Нейросенсорна приглухуватість першого ст. (з легким зниженням слуху).
Згідно з п. 17 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 11.02.2022, професійне захворювання виникло за таких обставин: тривала дія шкідливих факторів виробничого середовища на організм робочого, недосконалість технології, механізмів, робочого інструменту, не постійне використання ЗІЗ.
Причини виникнення професійного захворювання: Хімічні фактори: вміст пилу з вмістом SiO2 кристалічного 15,0% в повітрі робочої зони в 43,9 раз перевищує ГДК (фактичне значення 87,8 мг/м3 при допустимій концентрації - 2,0 мг/м3) Фізичні фактори: еквівалентний рівень шуму перевищує допустимий на 15 ДБА (фактичне значення 95 дБА при допустимому-80 дБА) ; освітленість (коефіцієнт природного освітлення) - природнє освітлення відсутнє, при допустимому більше 0,6; температура повітря вище допустимої на 2С(фактичне значення 26, при нормативній - 22 -24С; відносна вологість повітря нижче допустимих параметрів на 15% (фактичне значення 65 %, при допустимій - 75%; Важкість праці: зовнішнє фізичне динамічне навантаження при загальному навантаженні (за участю м`язів рук, тулуба, ніг) становить 47260 кг/м, при допустимому до 44000 кг/м; маса вантажу, що постійно підіймається і переміщується вручну 40 кг, при допустимій до 30 кг, величина статичного навантаження за зміну при утриманні вантажу, докладанні зусиль двома руками 95640 кг/с, при допустимій 70000 кг/с; перебування у незручній позі 52% часу зміни, при нормі до 25% часу зміни; перебування у вимушеній позі «навпочіпки» 14,4% часу зміни, при нормі до 10% часу зміни; нахили тулуба (вимушені, більше 30C) становить 302 разів за зміну, при допустимій 51-100 разів за зміну. Напруженість праці: тривалість зосередження 100% тривалості зміни, при допустимій від 51% до 75%); 4-х змінна робота з роботою в нічний час (норма - однозмінна робота без нічної зміни) (а.с. 12-13).
Відповідно до копії довідки МСЕК серії 12 ААА №043967 від 30 листопада 2016 року, ОСОБА_1 первинно визначено ступінь втрати працездатності на рівні 60% та третю групу інвалідності, з датою переогляду - 15.11.2017 (а.с. 10).
Згідно копії довідки МСЕК серії 12 ААА №078496 від 15 листопада 2019 року, позивачу повторно встановлена втрата професійної працездатності в розмірі 60% безстроково (а.с. 11).
Відповідно до копії довідки МСЕК серії 12 ААБ №625144 від 15 листопада 2019 року, ОСОБА_1 повторно встановлено третю групу інвалідності безстроково (а.с. 11).
Згідно зі ст. 3 Конституцією України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.
Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. При цьому, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.
Згідно з ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.
Статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків.
Згідно ст. 237-1КЗпП України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у тому числі у фізичному болю та стражданнях, яких зазнала особа у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.
У відповідності до ст. 4 ЗУ «Про охорону праці», державна політика в області охорони праці, базується; зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які постраждали від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань.
Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених законом.
Згідно п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України» Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995 року, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.
Згідно з пунктом 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року №1-рп/2004 моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.
Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності; встановивши тяжкість ушкодження здоров`я, пов`язаного з професійним захворюванням, у зв`язку з чим довідкою МСЕК серії 12 ААА №043967 від 30 листопада 2016 року, ОСОБА_1 первинно визначено ступінь втрати працездатності на рівні 60% та третю групу інвалідності, з датою переогляду - 15.11.2017; довідками МСЕК серії 12 ААА №078496 та серії 12 ААБ №625144 від 15 листопада 2019 року, позивачу повторно встановлена втрата професійної працездатності в розмірі 60% та третя групу інвалідності безстроково; приймаючи до уваги стан здоров`я позивача, неможливість відновлення попереднього фізичного стану, тяжкість і незворотність змін у повсякденному житті, необхідність реабілітації, глибину, інтенсивність, тривалість фізичних та душевних страждань; враховуючи дотримання засад розумності і справедливості, - місцевий суд дійшов правильного висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди у розмірі 120000,00 грн, яка спричинена втратою здоров`я, у зв`язку з професійним захворюванням під час перебування у трудових стосунках з відповідачем.
Доводи апеляційної скарги, що суд першої інстанції не звернув увагу на відсутність вини в діях відповідача, як обов`язкової умови для відшкодування шкоди, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки суперечать наявним в матеріалах справи доказам та встановленим судом першої інстанції обставинам справи. 
Твердження апелянта про стягнення у аналогічних справах моральної шкоди у іншому розмірі не заслуговують на увагу, враховуючи, що місцевим судом при ухваленні оскаржуваного судового рішення належним чином встановлені фактичні обставини справи, надано належної правової оцінки представленим доказам, у їх сукупності.
Посилання відповідача на те, що стягненню підлягає суми відшкодування моральної шкоди із урахуванням утримання податків, зборів та інших обов`язкових платежів є безпідставними, оскільки правовідносини з нарахування, утримання та перерахування податків, зборів чи інших обов`язкових платежів знаходяться у площині публічних (податкових) відносин, а тому суд при вирішенні позову про стягнення грошової компенсації моральної шкоди відповідно до статті 23 ЦК України не вирішує питання про податки, збори чи інші обов`язкові платежі. У статті 265 ЦПК України немає імперативної вказівки на необхідність додаткової деталізації у рішенні суду грошової компенсації моральної шкоди із розміром сплати податків, зборів чи інших обов`язкових платежів.
Аналогічні висновки містяться також у постанові Верховного Суду від 21 травня 2025 року у справі №235/3143/24 (провадження №61-14246св24).
Отже, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.
Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Таким чином, колегія дійшла висновку про наявність підстав для залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуваного рішення місцевого суду - без змін.
Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 375, 381-383 ЦПК України, суд, –

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля»– залишити без задоволення. 
Рішення Шахтарського міського суду Дніпропетровської області від 22 січня 2026 року – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та протягом тридцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду. 
Повний текст постанови складено 15 червня 2026 року.

Головуючий Т.П. Красвітна

Судді           О.В. Агєєв

Л.П. Никифоряк