Справа №567/75/26
Провадження №2/567/320/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
28 квітня 2026 року 	м.Острог	

Острозький районний суд Рівненської області у складі:
головуючий суддя - Василевич О.В. 
секретар - Клімович О.О.

з участю представника позивача - адвоката Шминдрук О.Ф.
законного представника позивача - ОСОБА_1 
представника органу опіки та піклування - Баталової Т.Р. 

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - орган опіки та піклування виконавчого комітету Острозької міської ради Рівненської області, про позбавлення батьківських прав, - 

в с т а н о в и в :

Представник позивача ОСОБА_2 - адвокат Шминдрук О.Ф. звернулася в суд з позовом до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - орган опіки та піклування виконавчого комітету Острозької міської ради Рівненської області, про позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 щодо його неповнолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . В обґрунтування позову зазначає, що відповідач ОСОБА_3 є батьком ОСОБА_2 , а ОСОБА_1 - матір`ю. Вказує, що батьки неповнолітнього ОСОБА_2 з 24.09.2006 р. по 13.09.2012 р. перебували у зареєстрованому шлюбі, який згідно рішення Острозького районного суду Рівненської області від 13.09.2012 р. було розірвано.
Зазначає, що на момент розірвання шлюбу відповідач ОСОБА_3  виїхав з власної волі до російської федерації, де створив іншу сім`ю. 
Вказує, що після розірвання шлюбу батьків позивач ОСОБА_2 постійно проживав з матір`ю ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 рідко спілкувався з сином, не брав участі у його вихованні та починаючи з 2015 року повністю самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків щодо сина, життям останнього не цікавився, участі у його вихованні та утриманні не брав, не приїздив до нього, не спілкувався, не телефонував, повністю ігнорував та не піклувався про духовний розвиток та стан здоров`я сина.
Вказує, що позивач ОСОБА_2  на даний час є курсантом Харківського національного університету Повітряних сил ім.І.Кожедуба.
Зазначає, що впродовж тривалого періоду часу відповідач не приймає участі у вихованні сина, не цікавиться його життям, здоров`ям та розвитком, не забезпечував всім необхідним для нормального життя та розвитку, що свідчить про ухилення від виконання батьківських обов`язків. Вказує, що будь-яких перешкод для відповідача у спілкуванні зі своїм сином не чинилося, та відповідач з приводу вчинення будь-яких перешкод у спілкуванні із сином до служби у справах дітей не звертався. На даний час будь-який зв`язок між позивачем ОСОБА_2 та відповідачем ОСОБА_3 як його батьком втрачений. 
У зв`язку з наведеним позивач через свого представника звернувся до органу опіки та піклування виконавчого комітету Острозької міської ради із заявою про доцільність позбавлення відповідача ОСОБА_3 батьківських прав. 
Вказує на те, що будь-які непереборні обставини, які б створювали перешкоди у виконанні відповідачем батьківських обов`язків відносно його неповнолітнього сина ОСОБА_2 відсутні.
Вважає, що відповідач ОСОБА_3 повинен бути позбавлений батьківських прав відносно свого неповнолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що й спонукало позивача звернутися до суду з вищевказаним позовом.
Ухвалою суду від 28.01.2026 р. прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити у порядку загального позовного провадження. 
Ухвалою суду від 27.03.2026 р. закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду у судовому засіданні.
Позивач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про місце, день та час розгляду справи у суді був повідомлений належним чином.
Представник позивача - адвокат Шминдрук О.Ф. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю з підстав, викладених у позовній заяві, просила суд їх задовольнити та позбавити ОСОБА_3 батьківських прав відносно його неповнолітнього сина ОСОБА_2 . Пояснила, що відповідач ОСОБА_3 вихованням та утриманням свого неповнолітнього сина ОСОБА_4 починаючи з 2015 року не займався та не займається, проживає на постійній основі в російській федерації, не відвідувався до сина та не цікавився його життям та здоров`ям. Зв`язок як батька та сина між ними повністю втрачений, та відповідач не робить жодних спроб для відновлення стосунків. Просила позов задовольнити у повному обсязі. 
Відповідач ОСОБА_3  в судове засідання не з`явився, про місце, день та час розгляду справи у суді був повідомлений у відповідності до п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України, а також шляхом розміщення оголошення на сайті Острозького районного суду веб-портал судова влади України http://ost.rv.court.gov.ua/sud1713/. Правом подати до суду відзив на позовну заяву не скористався, заперечень щодо позову до суду не подав заяв про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Згідно абз.2 ч.1 ст.131 ЦПК України у разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Згідно довідки виконкому Острозької міської ради Рівненської області від 27.01.2026 р. відповідач ОСОБА_3 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . 
Представник органу опіки та піклування виконавчого комітету Острозької міської ради Рівненської області Баталова Т.О. в судовому засіданні підтримала висновок органу опіки та піклування та не заперечила щодо позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав відносно його неповнолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Пояснила, що відповідач не звертався в службу у справах дітей з приводу вчинення йому будь-яких перешкод у спілкуванні та вихованні з сином. 
Законний представник позивача - ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав, викладених у позовній заяві, просила суд їх задовольнити. При цьому пояснила, що позивач ОСОБА_2 є її сином, а відповідач ОСОБА_3 - її колишній чоловік та батько її сина ОСОБА_2 . Після розірвання шлюбу в 2012 році відповідач ОСОБА_3 виїхав до російської федерації, де постійно проживає. З вказаного часу зв`язок між сином та батьком втрачений. Відповідач самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання та утримання свого неповнолітнього сина, багато років проживає окремо, матеріально не допомагає, життям та здоров`ям сина не цікавиться.
Свідок ОСОБА_5 в наданих суду показах пояснила, що вона проживає в АДРЕСА_1 по сусідству із сім`єю ОСОБА_6 . Вказала, що позивач ОСОБА_2 є її сусідом, який тривалий час проживає зі своєю матір`ю ОСОБА_1 . Вказала, що відповідача ОСОБА_3 бачила один раз та це було дуже давно, місце його перебування їй достовірно не відомо. Пояснила, що як їй відомо відповідач ОСОБА_3 після розірвання шлюбу із ОСОБА_1 виїхав до росії та назад не повертався. Запевнила суд у тому, що з 2012 року не бачила як відповідач ОСОБА_3 спілкувався із сином, та як їй відомо відповідач життям та здоров`ям свого сина не цікавився, матеріальної допомоги на його утримання не надавав. 
Свідок ОСОБА_7 в наданих суду показах пояснив, що він проживає в АДРЕСА_1 та є хрещеним батьком позивача ОСОБА_2 . Вказав, що батько дитини - відповідач ОСОБА_3 після розірвання шлюбу із ОСОБА_1 виїхав до росії, та востаннє він бачив ОСОБА_3 15-16 років тому. Запевнив суд в тому, що впродовж вказаного часу відповідач ОСОБА_3 з сином не спілкується, його життям та здоров`ям не цікавиться, не бере участі у його вихованні та утриманні. Вказав, що відповідач повністю ігнорує сина, не піклується про його розвиток та здоров`я.
Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.
Суд, заслухавши пояснення представника позивача, пояснення представника органу опіки та піклування виконавчого комітету Острозької міської ради Рівненської області, законного представника позивача - ОСОБА_1 , покази свідків, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
З матеріалів справи та доводів представника позивача судом встановлено, що з 24.09.2006р. ОСОБА_1 перебувала з відповідачем ОСОБА_3 у шлюбі, який було розірвано згідно рішення Острозького районного суду Рівненської області від 13.09.2012 року у справі №1713/1177/12 (а.с.14-15).
Під час шлюбу у ОСОБА_1 та відповідача ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 народився син ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 23.05.2008 року (а.с.13).
З акту обстеження житлово-побутових умов від 17.04.2019 року, складеного начальником служби у справах дітей виконавчого комітету Острозької міської ради Ковальчук Г.В. та завідувачем сектору з питань опіки, піклування та усиновлення ОСОБА_8 , вбачається, що за місцем проживання неповнолітнього ОСОБА_2 в АДРЕСА_1 батько дитини ОСОБА_3 не проживає, зі слів ОСОБА_1 останній проживає в російській федерації та востаннє відвідував сина у 2013 році, участі у навчанні та вихованні сина не бере (а.с.19).
З акту обстеження житлово-побутових умов від 08.05.2023 р., складеного завідувачем сектору ССД Виконавчого комітету Острозької міської ради І.Яцюк та головним спеціалістом ССД Острозької міської ради В.Федорчуком, вбачається, що за адресою: АДРЕСА_1 проживає неповнолітній ОСОБА_2 разом з матір`ю ОСОБА_1 , яка належним чином виконує свої батьківські обов`язки та виховує сина одна. Батько дитини багато років проживає окремо, матеріально не допомагає, життям сина не цікавиться (а.с.20).
Відповідно до характеристики від 08.10.2025 р., складеної Обласним ліцеєм з посиленою військово-фізичною підготовкою м.Острог, за час навчання ОСОБА_2 у даному ліцеї з 31.08.2023 року по 20.06.2025 рік батько не цікавився навчальним процесом, не з`являвся на батьківські збори, не підтримував зв`язок з вихователем і адміністрацією ліцею (а.с.17).
Згідно довідки № 3/2625 від 29.11.2025 року позивач ОСОБА_2 є курсантом Харківського національного університету Повітряних сил ім.І.Кожедуба (а.с.18).
Згідно довідки КНП «Острозький центр первинної медичної допомоги» від 03 жовтня 2025 року ОСОБА_2 здоровий, на «Д» - обліку не перебуває, медичний огляд проходив кожний рік у супроводі мами (а.с.16).
Згідно висновку оцінки потреб сім`ї від 09.12.2025 року, встановлено, що ОСОБА_1 самостійно виховує сина ОСОБА_2 . Батько дитини - ОСОБА_3 участі у вихованні сина з 2015 року не бере, кошти на його утримання не надає, з сином не спілкується, місцезнаходження його не відоме (а.с.27-28).
З акту оцінки потреб сім`ї/особи від 09.12.2025 р., складеного уповноваженим працівником Острозького міського центру соціальних служб ОСОБА_9, вбачається, що батько неповнолітнього ОСОБА_2 - ОСОБА_3 не бере участі у вихованні сина з 2015 року, кошти на його утримання не надає, з сином не спілкується (а.с.21-26).
З дослідженого судом висновку органу опіки та піклування Острозької міської ради Рівненської області № 360 від 16.12.2025р. вбачається, що вивчивши ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків та інші обставини, що мають істотне значення, враховуючи рішення комісії з питань захисту прав дитини, та діючи в інтересах дитини, орган опіки та піклування вбачає за доцільне позбавити ОСОБА_3 батьківських прав відносно його неповнолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.35).
З доводів представника позивача та досліджених судом доказів встановлено, що відповідач, який є батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не піклується про стан його здоров`я, фізичний і духовний розвиток, не забезпечує необхідним харчуванням, лікуванням, умовами проживання, що негативно впливає на фізичний та духовний розвиток сина, як складову виховання. Зазначені обставини свідчать про те, що ОСОБА_3 ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. 
Одночасно з матеріалів справи вбачається, що неналежна поведінка відповідача щодо участі у вихованні, утриманні, забезпеченні належних та безпечних умов життя свого неповнолітнього сина має місце на протязі тривалого періоду часу. В судовому засіданні встановлено, що відповідач повністю самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків. Він не бере належної участі в утриманні сина, у його вихованні та розвитку, не цікавиться його життям, здоров`ям та не виявляє будь-якого інтересу до сина.
Після звернення позивача до суду з вищевказаним позовом відповідач продовжує свідомо ухилятися від виконання своїх батьківських обов`язків, та будь-яких перешкод з боку позивача чи його законного представника для відповідача у спілкуванні, вихованні та розвитку із дитиною судом не встановлено, бажання щодо налагодження стосунків з сином відповідач не виявляє, а тому за висновком органу опіки та піклування було прийнято рішення про доцільність позбавлення його батьківських прав стосовно його неповнолітнього сина.
Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що відповідач не докладає належних зусиль для того, щоб брати належну участь у житті свого сина.
Частиною 1 ст.81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених законом.
Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 р., як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи.
Відповідно до ч.3 ст.51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» № 2402 від 26.04.2001р. кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Статтею 11 цього ж Закону передбачено, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.
Згідно статті 12 цього Закону виховання в сім`ї є першоосновою розвитку дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. 
Згідно ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Відповідно до ст.150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав і свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.
Згідно ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він : 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.
Відповідно до п.п.15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст.164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.
Слід зазначити, що ухилення від виконання юридичного обов`язку, а саме виконання батьківських обов`язків по вихованню дитини - це завжди акт свідомої поведінки, оскільки мати або батько маючи реальну можливість виконати такий обов`язок, не вчиняють відповідних дій, та судом було достовірно встановлено, що відповідач, за відсутності у нього для цього будь-яких об`єктивних причин, перешкод чи труднощів, ухиляється від виконання батьківських обов`язків відносно свого неповнолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та суд прийшов до таких висновків виходячи з наступного.
З досліджених судом доказів встановлено, що відповідач, який є батьком неповнолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не виявляє щодо нього батьківського піклування, не турбується про його здоров`я, фізичний і духовний розвиток, не забезпечував необхідним харчуванням, лікуванням, умовами проживання, що негативно впливає на фізичний та духовний розвиток дитини, як складову його виховання. Зазначені обставини у сукупності свідчать про те, що відповідач ОСОБА_3 ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, що вказує на наявність підстав, передбачених ст.164 СК України, для позбавлення відповідача батьківських прав. 
Одночасно з матеріалів справи вбачається, що неналежна поведінка відповідача щодо участі у вихованні, утриманні, забезпеченні належних та безпечних умов життя свого сина має місце на протязі тривалого періоду часу. В судовому засіданні встановлено, що батько неналежно виконує свої батьківські обов`язки. Він не бере участі в утриманні, вихованні та розвитку свого сина, не цікавиться його життям, здоров`ям, навчанням. 
На даний момент відповідач продовжує свідомо ухилятися від виконання своїх батьківських обов`язків, бажання змінити ставлення до сина не висловлює. 
Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що відповідач неналежним чином не приймає участі в утриманні та вихованні сина, та не докладає для цього жодних зусиль.
Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського Суду як джерело права.
Європейський суд з прав людини (рішення у справі "Хант проти України" від 07.12.2006, рішення у справі Olsson V. Sweden (№2) від 27.11.1992) вказує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.
В іншій справі Європейський суд з прав людини (рішення у справі «Савіни проти України» від 18.12.2008 р.) зазначає, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст.8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. 
Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Європейський суд з прав людини неодноразово в своїх рішеннях акцентував увагу, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини.
В судовому засіданні встановлено, що відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, своє ставлення до виховання сина не змінив, не піклується про фізичний і духовний розвиток, не виявляє інтересу до його внутрішнього світу, не цікавиться його життям, не піклується про стан його здоров`я, не надає доступу до культурних та інших цінностей. 
Відповідач ОСОБА_3 в службу у справах дітей із заявою про те, що йому перешкоджають спілкуватися з сином, не звертався. 
При цьому, наведені вище обставини дають підстави суду дійти висновку, що відповідач не має бажання та не спроможний виконувати батьківські функції щодо свого сина.
Отже, в судовому засіданні встановлено, що відповідач свідомо ухиляється тривалий час від виконання своїх батьківських обов`язків, що у відповідності до п.2 ч.1 ст.164 Сімейного кодексу України є підставою для позбавлення батьківських прав.
З урахуванням вище встановлених обставин суд погоджується з висновком органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав, оскільки обставини наведені у такому висновку знайшли своє підтвердження у доказах, досліджених судом.
Враховуючи положення ч.8 ст.7 Сімейного кодексу України у відповідності до яких регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, суд вбачає фактичні та правові підстави для позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав відносно його неповнолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
При вирішенні питання розподілу судових витрат суд виходить з наступного.
Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути сплачений ним судовий збір при подачі позову до суду у розмірі 1 331,20 грн.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст.164, 166, СК України, ст.ст.12, 76, 81, 83, 89, 141, 259, 263 - 265, 354 ЦПК України, -
у х в а л и в :

Позов ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до ОСОБА_3 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - орган опіки та піклування виконавчого комітету Острозької міської ради Рівненської області (місцезнаходження: м.Острог, вул.Героїв Майдану, 4 Рівненського району (Острозька МТГ) Рівненської області, індекс 35800, код ЄДРПОУ 05391005), про позбавлення батьківських прав задовольнити.
Позбавити ОСОБА_3 батьківських прав відносно його неповнолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 1 331,20 грн. 

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Рівненського апеляційного суду через Острозький районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення складено 08 травня 2026 року.

Суддя Острозького районного суду	Василевич О.В.