Дата документу 24.06.2026	Справа № 554/13152/24	
 	Провадження № 2/554/339/2026	

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
24червня2026року м.Полтава
Шевченківський районний суд міста Полтави у складі:
Головуючого судді -Материнко М.О.,
за участю секретаря судового засідання - Шляхової Є.Ю.,
позивача - ОСОБА_1 (в режимі відеоконференції),
представника позивачів - адвоката Євдокімової Ю.В. (в режимі відеоконференції),
представника відповідача - адвоката Ткаченко А.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання шлюбу недійсним,-

В С Т А Н О В И В:
Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_3 , в якому просили суд, визнати недійсним шлюб, укладений 21 листопада 2023 року між ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який зареєстровано Павлоградським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Павлоградському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), про щоскладено відповідний актовий запис за N?916 від 21.11.2023.
В обґрунтування позовних вимог позивачі зазначали, що з 07.03.2022 року ОСОБА_4 проходить військову службу за мобілізацією. За їх твердженням, у подальшому він познайомився з ОСОБА_5 , мати якої є особою з інвалідністю ІІ групи за загальним захворюванням, та з метою звільнення з військової служби за грошову винагороду схилив останню до укладення шлюбу. Позивачі стверджують, що наміру створити сім`ю та набути прав і обов`язків подружжя ОСОБА_4 і ОСОБА_5 не мали, а укладення шлюбу було зумовлене виключно корисливими мотивами, оскільки ОСОБА_4 мав намір звільнитися з військової служби, використовуючи ту обставину, що мати ОСОБА_5 - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є особою з інвалідністю ІІ групи, тоді як ОСОБА_5 , за твердженням позивачів, мала на меті отримання грошової винагороди. 
Крім того, позивачі зазначають, що протягом перебування у шлюбі сторони не проживали однією сім`єю, не вели спільного господарства, не були пов`язані спільним побутом, не мали взаємних прав та обов`язків подружжя і не переслідували мети створення сім`ї, у зв`язку з чим, на їхню думку, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 шлюб має ознаки фіктивності. Також у позовній заяві зазначено, що грошові кошти передавалися відповідачці безпосередньо позивачем та ОСОБА_4 . Після укладення шлюбу ОСОБА_4 , як зазначають позивачі, подав командиру військової частини НОМЕР_1 рапорт про звільнення з військової служби на підставі абзацу п`ятого підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», посилаючись на те, що його дружина має матір, яка є особою з інвалідністю ІІ групи та потребує постійного догляду, який може забезпечити лише він. Позивачі вказують, що з 22.01.2024 року ОСОБА_4 вважається таким, що зник безвісти під час виконання бойового завдання, а наведені у позовній за яві обставини, на їхню думку, можуть бути підтверджені показаннями свідків, зокрема цивільної дружини ОСОБА_4 — ОСОБА_7 , з якою він, за твердженням позивачів, проживав однією сім`єю з 2018 року. Посилаючись на зазначені обставини, позивачі вважають, що інший спосіб захисту прав та інтересів ОСОБА_4 є неможливим, оскільки останній вважається таким, що зник безвісти.
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Полтави від 02.12.2024 року було відкрито провадження та призначено справу до розгляду у підготовче судове засідання.
24.12.2024 року від відповідачки ОСОБА_3 надійшов відзив на позовну заяву, в якому вона просила у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання шлюбу недійсним – відмовити у повному обсязі.
В обґрунтування вимог зазначала, що позовні вимоги є безпідставними та не підтверджуються належними і допустимими доказами. Шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 був укладений добровільно, за взаємною згодою сторін та з реальним наміром створення сім`ї, набуття прав і обов`язків подружжя. До укладення шлюбу сторони тривалий час підтримували близькі стосунки, особисто зустрічалися, спільно готувалися до весілля, після чого зареєстрували шлюб у встановленому законом порядку. Під час перебування ОСОБА_4 на військовій службі подружжя постійно підтримувало зв`язок, спільно планувало подальше сімейне життя, народження дітей, вело спільний побут під час зустрічей, а також мали спільний бюджет, що підтверджується листуванням, фотоматеріалами, банківськими переказами та іншими доказами, долученими до відзиву. Крім того, факт сімейних відносин підтверджується знайомством відповідачки з батьками ОСОБА_4 , їхньою участю у підготовці та святкуванні весілля, а також подальшим спілкуванням як із членом сім`ї. Лише після зникнення ОСОБА_4 безвісти та виникненняпитаннящодоотриманняпередбаченихзаконодавствомвиплатміж сторонами виник конфлікт, який і став підставою для подання цього позову. При цьому позивачами не надано жодного належного доказу того, що на момент укладення шлюбу сторони не мали наміру створити сім`ю або що шлюб був фіктивним. Навпаки, наявні у справі докази свідчать про існування реальних сімейних відносин, спільного побуту, взаємної підтримки та виконання подружніх обов`язків, що повністю спростовує доводи які викладені в позовній заяві.
24.03.2025 року від представника позивачів – адвоката Євдокимової Ю.В. надійшло клопотання про допит в якості свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 .
27.03.2025 року від представника відповідача – адвоката Ткаченко А.В. надійшло клопотання про допит в якості свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_6 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 .
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Полтави від 14.05.2025 року підготовче провадження у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання шлюбу недійсним було закрито та призначено справу до судового розгляду по суті.
У судовому засіданні позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 пояснили, що наполягають на доводах позовної заяви про те, що шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 був укладений, на їх думку, фіктивно з метою звільнення ОСОБА_4 з військової служби, а також із корисливих мотивів з боку відповідачки.У відповідь на запитання представника відповідача адвоката Ткаченка А.В. щодо наявності спільних фотографій сторін, у тому числі особистого характеру, факту державної реєстрації шлюбу та проведення святкування у колі родичів, позивачі пояснили, що такі обставини, на їх думку, могли бути вчинені з метою створення зовнішнього уявлення про наявність сімейних відносин для відповідних органів військової частини. На запитання адвоката Ткаченко А.В., чи були будь-які фото або інші матеріали фактично використані ОСОБА_4 для звільнення з військової служби, позивачі не надали чіткої відповіді та не зазначили конкретних доказів на підтвердження цього факту. Також позивачі зазначили, що вважають показання свідків та подані відповідачкою докази такими, що не підтверджують реального характеру сімейних відносин між сторонами.
У судовому засіданні відповідачка ОСОБА_3 пояснила, що познайомилася із ОСОБА_4 у серпні 2023 року, після чого між ними розпочалося спілкування, яке згодом переросло у близькі особисті стосунки. За її словами, у вересні 2023 року ОСОБА_4 зробив їй пропозицію одруження, яку вона прийняла. Відповідачка зазначила, що під час державної реєстрації шлюбу були присутні близькі родичі обох сторін, зокрема її мати ОСОБА_6 , її малолітні діти, а також батьки та інші родичі ОСОБА_4 . Після державної реєстрації шлюбу, за її словами, сторони організували професійну фотосесію та святкування у колі близьких осіб в орендованій квартирі. Також ОСОБА_3 пояснила, що сторони спільно несли витрати, пов`язані з укладенням шлюбу та святкуванням, зокрема позивачі придбали весільні подарунки, а її мати та мати ОСОБА_4 брали участь у фінансуванні святкового столу. Крім того, відповідачка повідомила, що між нею та ОСОБА_4 існували близькі та довірливі стосунки, про що, на її думку, свідчило, зокрема, надання їй доступу до його банківської картки. Щодо обставин можливого звільнення ОСОБА_4 з військової служби відповідачка пояснила, що це питання обговорювалося вже після укладення шлюбу у зв`язку з наявністю інвалідності у її матері. Також вона зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_4 зник безвісти під час виконання бойового завдання. Крім того, відповідачка пояснила, що до моменту виникнення питання щодо отримання передбачених законодавством виплат та її звернення до суду із відповідними заявами позивачі не висловлювали будь-яких заперечень щодо дійсності укладеного шлюбу та не ставили підсумнів його характер.
У судовому засіданні була допитана як свідок ОСОБА_10 , яка пояснила, що перебувала із ОСОБА_4 у тривалих особистих стосунках з 2018 року, вони спільно проживали як чоловік та дружина, а також їй були відомі обставини укладення шлюбу між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 . Свідок зазначила, що між нею, ОСОБА_4 та відповідачкою нібито існувала домовленість щодо укладення останніми шлюбу з метою звільнення ОСОБА_4 з військової служби. Крім того, свідок повідомила, що була присутня під час державної реєстрації шлюбу сторін. Також вона пояснила, що спільні фотографії ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , у тому числі особистого характеру, на її думку, були зроблені виключно з метою створення уявлення про сімейні відносини для подальшого використання при звільненні ОСОБА_4 з військової служби.
У судове засідання від 24.06.2026 року з`явилися позивач ОСОБА_1 , представник позивача – адвокат Євдокимова Ю.В., які брали участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, та представник відповідача – адвокат Ткаченко А.В., яка була присутня у залі судового засідання.
Позивач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце слухання справи був повідомлений своєчасно та належним чином.
Відповідачка ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце слухання справи була повідомлена своєчасно та належним чином.
У судовому засіданні від 24.06.2026 року позивач ОСОБА_1 та її представник – адвокат Євдокимова Ю.В. доводи позовної заяви підтримали у повному обсязі, просилиїх задовольнити.
Представник відповідача – адвокат Ткаченко А.В. доводи викладені у відзиві на позовну заяву підтримала, у задоволенні позовних вимог просила відмовити.
Суд, заслухавши пояснення позивачки, її представника, представника відповідачки допитаних у судовому засіданні свідків, дослідивши письмові та електронні докази у їх сукупності, надавши оцінку кожному доказу окремо та всім доказам у їх взаємному зв`язку, дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з таких підстав.
Судом встановлено, що21.11.2023 року у Павлоградському відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Павлогрдаському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уклав шлюб з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що складено відповідний актовий запис № 916. Після державної реєстрації шлюбу ОСОБА_3 присвоєно прізвище « ОСОБА_15 » (свідоцтво про шлюб Серії НОМЕР_2 року).
У відповідності до ст. ст. 15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до частини першої статті 21 Сімейного кодексу України (далі - СК України) шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану.
Статтею 24 СК України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Реєстрація шлюбу з особою, яка визнана недієздатною, а також з особою, яка з інших причин не усвідомлювала значення своїх дій і (або) не могла керувати ними, має наслідки, встановлені статтями 38-40 цього Кодексу.
Відповідно до статті 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Шлюб не може бути підставою для надання особі пільг чи переваг, а також для обмеження її прав та свобод, які встановлені Конституцією і законами України.
Згідно із ст. 38,39 СК України- підставою недійсності шлюбу є порушення вимог, встановлених статтями 22,24-26 цього Кодексу. Недійсним є шлюб, зареєстрований з особою, яка одночасно перебуває в іншому зареєстрованому шлюбі. Недійсним є шлюб, зареєстрований між особами, які є родичами прямої лінії споріднення, а також між рідними братом і сестрою. Недійсним є шлюб, зареєстрований з особою, яка визнана недієздатною. За заявою заінтересованої особи орган державної реєстрації актів цивільного стану анулює актовий запис про шлюб, зареєстрований з особами, зазначеними у частинах першій – третій цієї статті. Якщо шлюб зареєстровано з особою, яка вже перебуває у шлюбі, то в разі припинення попереднього шлюбу до анулювання актового запису щодо повторного шлюбу повторний шлюб стає дійсним з моменту припинення попереднього шлюбу. Актовий запис про шлюб анулюється незалежно від смерті осіб, з якими було зареєстровано шлюб (частини перша –третя цієїстатті), а також розірвання цього шлюбу.
Відповідно до ст. 42 СК Україниправо на звернення до суду з позовом про визнання шлюбу недійсним мають дружина або чоловік, інші особи, права яких порушені у зв`язку з реєстрацією цього шлюбу, батьки, опікун, піклувальник дитини, опікун недієздатної особи, прокурор, орган опіки та піклування, якщо захисту потребують права та інтереси дитини, особи, яка визнана недієздатною, або особи, дієздатність якої обмежена.
Як встановлено у судовому засіданні, батьками ОСОБА_4 ,є ОСОБА_16 та ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 .
ОСОБА_16 , 16.09.2016 року уклала шлюб із ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , у зв`язку з чим змінила прізвище на « ОСОБА_18 », що підтверджується свідоцтвом про шлюб. 
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зник безвісти, що підтверджується копією сповіщенням сім`ї №11 (вих. №1035/51/238 від 28.01.2024 року), копією акту службового розслідування від 20.02.2024 року, копією Наказу командира військової частини НОМЕР_1 №77 від 22.02.2024 року, копією витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 30.01.2024 року, копією витягу з Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин №20240501-31 від 01.05.2024 року.
Позивачі зазначають, що даний шлюб було укладено фіктивно з корисливих мотивів: ОСОБА_4 мав на меті звільнитися із військової служби за мобілізацією, ОСОБА_3 мала на меті збагатитися. Жодна із сторін шлюбу не мала на меті отримати права та обов`язки подружжя, не планувала створювати сім`ю, народжувати дітей, мати права та обов`язки подружжя, вести спільне господарство, мешкати разом. Вони жодного дня не провели разом.
Уп. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11«Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначено, що при розгляді судом справ про визнання шлюбу недійсним слід мати на увазі, що за наявності одних підстав суд зобов`язаний, а за наявності інших суд може визнати шлюб недійсним. За рішенням суду шлюб обов`язково визнається недійсним, якщо він був зареєстрований без вільної згоди жінки або чоловіка, а також у разі його фіктивності.
Зі змісту шлюбно –сімейних правовідносин, поняття шлюбу, а також положень СК України та постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що при розгляді спорів щодо фіктивності шлюбу судам необхідно встановити всі обставини справи, зокрема, стосунки подружжя до шлюбу, його тривалість, спільне проживання, у разі тимчасового або роздільного проживання, його причини, ведення господарства подружжям у шлюбі, набуття спільного майна, інші докази, які б свідчили про бажання створити сім`ю чи про його відсутність.
Особливістю доказування у справах про визнання шлюбу недійсним у зв`язку з фіктивністю є те, що "намір створення сім`ї визначається стосовно речей неправового характеру – бажання проживати разом, вести спільне господарство, дбати про добробут та моральний стан сім`ї тощо. Саме по речах неправового характеру, що супроводжують відносини осіб після реєстрації шлюбу, можна визначити намір осіб щодо шлюбу" (постанова Верховного Суду від 17 квітня 2019 року у справі N 752/2337/16-ц).
У постанові Касаційного цивільного суду ВС від 17 квітня 2019 у справі N 752/2337/16-ц суд зазначив, що причини реєстрації фіктивного шлюбу можуть бути різними, як правило вони пояснюються та обумовлюються бажанням отримати певні права, підставою виникнення яких самостійно чи у складі інших юридичних фактів є шлюб, наприклад, отримання спадщини, житлової площі тощо. У випадку встановлення фіктивності шлюбу намір визначається стосовно речей не правового характеру – бажання проживати разом, вести спільне господарство, дбати одне про одного, дбати про добробут та моральний стан сім`ї тощо. Саме по речах не правового характеру, що супроводжують відносини осіб після реєстрації шлюбу, можна визначити намір осіб щодо шлюбу. Верховним Судом також звертається увага на те, що шлюб слід вважати фіктивним лише тоді, коли обидві сторони діяли свідомо і кожна з них не мала наміру створити сім`ю.
Отже, фіктивність шлюбу виникає у разі, якщо з переліку обов`язкових ознак шлюбу "випадає" намір створення сім`ї і набуття прав та обов`язків подружжя (ч. 2 ст. 40 Сімейного кодексу України). Тобто обидва з подружжя (за їх взаємною згодою та обізнаністю) або один з подружжя (у той час, коли інший з подружжя націлений на створення сім`ї) має намір на реєстрацію шлюбу, однак без мети створити повноцінну сім`ю в розумінні сімейного законодавства.
"Намір створення сім`ї" – оціночне поняття і суд на підставі оцінки обставин справи та поданих доказів визначає його наявність чи відсутність. Своєрідними ознаками фіктивного шлюбу можуть бути окремо або у сукупності, зокрема: 1) наявність корисливої мети (реєстрація шлюбу задля чогось) чи майнової вигоди від такого шлюбу; 2) окреме проживання подружжя; 3) відсутність спільно набутого майна; 4) відсутність турботи один про одного та взаємної матеріальної підтримки; 5) невизнання подружніх стосунків перед іншими людьми; 6) відсутність спільних дітей; 7) фактичні сімейні стосунки з третіми особами; 8) демонстрування перед третіми особами відсутності фактичних шлюбних відносин і наголошення на фіктивності реєстрації шлюбу.
Судом встановлено, що шлюб, укладений21.11.2023 року між зниклим безвісти ОСОБА_4 та відповідачкою ОСОБА_3 , ґрунтувався на вільній згоді жінки та чоловіка. Доказів, які б підтверджували протилежне, до суду не надано.
Шлюб між ОСОБА_4 та відповідачкою ОСОБА_3 був короткотривалий, оскільки ОСОБА_4 зник безвісти 22.01.2024 року, що само по собі не може свідчити про фіктивність шлюбу.
Судом також встановлено, що їх відносини тривали ще до реєстрації шлюбу починаючи зі серпня 2023 року, що підтверджується скриншотами листування ОСОБА_4 із ОСОБА_3 .
Крім того, у матеріалах справи містяться фотоматеріали, з яких убачається, що після державної реєстрації шлюбу сторони організували весільну фотосесію та святкування у колі близьких родичів. На фотознімках зафіксовано спільне перебування ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , а також присутність батьків, родичів та інших близьких осіб, що узгоджується з поясненнями відповідачки щодо обставин укладення шлюбу та його святкування.
Також матеріали справи містять скріншоти листування між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , зміст яких свідчить про підтримання ними постійного спілкування, взаємний інтерес один до одного, обговорення особистих питань, спільних планів та побутових обставин, що є характерним для сімейних відносин.
Судом було досліджено відомості щодо банківських переказів між сторонами, фотоматеріали, листування та інші письмові й електронні докази, подані відповідачкою, які в сукупності підтверджують існування між сторонами особистих взаємин та не спростовують доводів відповідачки про наявність наміру створити сім`ю.
Відповідно до наданої виписки по надходженням по картці ОСОБА_3 на 11 арк., з якої вбачається, що ОСОБА_4 та ОСОБА_1 дійсно перераховували кошти ОСОБА_19 , що свідчить про наявність фінансових взаємовідносин між сторонами та ведення спільного бюджету.
Відповідно до скриншотів про листування ОСОБА_4 із ОСОБА_3 на 10 арк., з яких вбачається, що сторони надсилали один одному особисті фото, обговорювали зустрічі та спільно планували оренду житла.
Відповідно до Скриншоту особистої сторінки ОСОБА_4 у соціальній мережі «Instagram» на 3 арк., на якій міститься допис «Женат проходим мимо. 21.11.2023», а також численні фотографії спільного характеру із ОСОБА_3 .
Відповідно до ОСОБА_20 листування ОСОБА_4 із ОСОБА_1 на 6 арк., з яких вбачається обговорення ним особистих питань, взаємовідносин із ОСОБА_21 , передачі фото та відео, а також рекомендацій щодо спільного проживання.
Відповідно до скріншотів листування ОСОБА_3 із ОСОБА_1 на 23 арк., які містять відомості про підготовку до весілля, вибір елементів весільного образу та сімейне спілкування, що свідчить про формування родинних зв`язків між сторонами та їх родичами.
Відповідно до скріншоту листування ОСОБА_1 із ОСОБА_4 на 1 арк., з якого вбачається, що мати зверталася до нього з порадами щодо сімейних відносин та ставлення до дружини.
Відповідно до скріншотів з особистої сторінки «Facebook» ОСОБА_1 на 4 арк., де опубліковано фотографії з весілля ОСОБА_4 та ОСОБА_3 з відповідним коментарем.
Відповідно до скріншотів листування ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на 8 арк., з яких вбачається обговорення весілля, планів щодо сім`ї та побутових питань.
Відповідно до фотоматеріалів у кількості 59 шт. на 59 арк., на яких зображені сторони у сімейному колі, зокрема з дітьми відповідачки, а також фотознімки весільної церемонії та святкування.
Оцінюючи показання свідків, суд виходить із того, що відповідно до статей 76, 77, 78, 89 ЦПК України жоден доказ не має для суду наперед встановленої сили, а оцінка доказів здійснюється судом за своїм внутрішнім переконанням на підставі всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів.
Показання свідка ОСОБА_10 суд оцінює критично, оскільки вони не підтверджуються іншими належними та допустимими доказами, а в окремій частині є непослідовними та містять внутрішні суперечності.
Так, свідок стверджувала про існування домовленості між нею, ОСОБА_4 та відповідачкою щодо укладення останніми шлюбу виключно з метою звільнення ОСОБА_4 з військової служби, однак будь-яких об`єктивних доказів існування такої домовленості суду не надано.
Твердження свідка про її присутність під час державної реєстрації шлюбу також не знайшли свого підтвердження іншими доказами у справі, а наявні фотоматеріали не містять відомостей, які б беззаперечно свідчили про її перебування під час реєстрації шлюбу.
Посилання свідка на те, що спільні фотографії подружжя були створені виключно з метою подальшого використання для звільнення ОСОБА_4 з військової служби, ґрунтуються виключно на її особистому припущенні, оскільки жодних доказів фактичного використання зазначених фотографій чи інших матеріалів під час вирішення питання про його звільнення суду не подано.
Крім того, самі позивачі під час судового розгляду не підтвердили, що будь- ОСОБА_22 для звільнення з військової служби, та не надали суду жодного належного доказу на підтвердження цієї обставини.
Натомість, суд бере до уваги пояснення відповідачки ОСОБА_3 , які є послідовними, логічними, узгоджуються між собою та підтверджуються дослідженими у справі письмовими й електронними доказами, фотоматеріалами та іншими доказами.
Посилання позивачів на те, що укладення шлюбу було обумовлено виключно бажанням ОСОБА_23 звільнитися з військовоїслужби, саме по собі не є достатнім для висновку про фіктивність шлюбу.
Суд звертає увагу, що можливе бажання одного з подружжя скористатися певними правовими наслідками, які закон пов`язує з перебуванням у шлюбі, не свідчить автоматично про фіктивність такого шлюбу, якщо при його укладенні сторони мали намір створити сім`ю та фактично реалізовували права й обов`язки подружжя. Дана позиція узгоджується із позицією викладеною у постанові Верховного Суду від 29 серпня 2018 рокуу справах № 750/6471/15-ц, від 05грудня 2018року у справі № 591/1860/16-ц.
У постанові Верховного Суду від 18 січня 2018 року у справі № 285/720/16-цвикладено висновок, що окреме проживання подружжя (та/чи не проведення святкової церемонії укладання шлюбу,а також наявність будь-яких фінансових зобов`язань сторін) самі по собі не можуть бути підставою для визнання шлюбу недійсним(фіктивним). Припинення сімейних стосунків та наявні конфлікти, які виникають між подружжям, є підставою для розірвання шлюбу,а не для визнання його недійсним.
При цьому позивачами не доведено належними, допустимими та достатніми доказами, що на момент державної реєстрації шлюбу як ОСОБА_4 , так і ОСОБА_3 не мали наміру створити сім`ю.
Натомість досліджені судом докази у своїй сукупності свідчать про протилежне, а саме про існування між сторонами особистих відносин до укладення шлюбу, їх добровільне волевиявлення на реєстрацію шлюбу, підтримання сімейних стосунків після його укладення, спільне проведення часу, участь близьких родичів у святкуванні весілля, підтримання постійного спілкування та взаємної турботи.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «СерявінпротиУкраїни», (CASE OF SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE), рішення від 10 лютого 2010 року).
У відповідності до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Кожна сторона повинна довести тіобставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України).
Згідно ч.6 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно із ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1)письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч. ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України).
Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, до поки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (постанова ВеликоїПалати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі N 129/1033/13-ц (провадження N 14-400цс19)).
Право на звернення до суду з позовом про визнання шлюбу недійсниммають, зокрема, інші особи, права якихпорушені у зв`язку з реєстрацієюцьогошлюбу. Тобто у разіпред`явлення позову особою, яка вважає, що були порушеніїї права у зв`язку з реєстрацією цього шлюбу слід встановити в чому таке порушення полягає. 
Підсумовуючи вищенаведене, у даній справі встановлено, що ОСОБА_4 та відповідачка ОСОБА_3 вільно, без стороннього примусу на них та між ними, здійснили своє волевиявлення шляхом надання вільної згоди, як відповідно чоловік і жінка, на реєстрацію шлюбу між ними, були однією сім`єю, набули прав та обов`язків подружжя, які реалізовували. ОСОБА_4 за весь період перебування в шлюбі не вважав його недійсним, інформації щодо звернення останнього до відділу ДРАЦС або суду немає. З дослідженої в судовому засідання цивільної справи за позовом  ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , були встановлені зворотні відомості викладені в позовній заяві, а саме, що ОСОБА_4 та ОСОБА_3 бажали, щоб в них народилася дитини, їх безперебійне спілкування, приїзд ОСОБА_3 до м. Павлоград, проживання деякий час в домоволодінні ОСОБА_1 , а тому посилання позивачів про фіктивність шлюбу не знайшло свого підтвердження.
Враховуючи вказані обставини, суд приходить до висновку про те, що позивачами не доведено факту, що між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 був укладений шлюб без наміру створити сім`ю та набуття прав та обов`язків подружжя, що є підставою для визнання його недійсним відповідно до ст. 40 СК України з часу його укладення (ст. 44 СК України), а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.
Питання про розподіл судових витрат між сторонами суд вирішує відповідно до положень ст. 141 ЦПК України.
Керуючись ст. ст. 1-5, 10, 76-83, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд 

В И Р І Ш И В:
У задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання шлюбу недійсним - відмовити в повному обсязі.
Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Полтавського апеляційного суду.
Повний текст рішення виготовлено 03.07.2026 року.
Суддя Материнко М.О.

Учасники справи:
Позивач:
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 адреса: АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_4 .
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 .
Відповідач:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_8 адреса АДРЕСА_3 РНОКПП НОМЕР_5 .