ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2026 року	м. Львів	Справа № 380/1938/26 пров. № А/857/13029/26	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії: 
головуючого судді: Гуляка В.В. 
суддів: Ільчишин Н.В., Шевчук С.М.
розглянувши у письмовому провадженні апеляційну ОСОБА_1 , 
на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 23 лютого 2026 року про повернення позовної заяви (суддя – Мартинюк В.Я., час ухвалення – не вказаний, місце ухвалення – м. Львів, дата складання повного тексту – не зазначено), 
в адміністративній справі №380/1938/26 за позовом ОСОБА_1 до Центральної телерадіостудії Міністерства оборони України, 
про визнання протиправною бездіяльності, стягнення коштів та зобов`язання вчинити дії,

встановив:

У лютому 2026 року позивач ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до відповідача Центральної телерадіостудії Міністерства оборони України, в якому просив: 1) визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не проведення нарахування та виплати позивачу середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.09.2021 року по 26.12.2025 року; 2) стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.09.2021 року по 26.12.2025 року в сумі 368736,48 грн.; 3) визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо нарахування та виплати позивачу компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму індексації грошового забезпечення в сумі 82371,60 грн. за весь час затримки виплати з 01.09.2021 року по день фактичної виплати 26.12.2025 року на підставі Закону України від 19 жовтня 2000 року № 2050-ІІІ “Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати” та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 №159; 4) зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму індексації грошового забезпечення в сумі 82 371,60 грн. за весь час затримки виплати з 01.09.2021 року по день фактичної виплати 26.12.2025 року на підставі Закону України від 19 жовтня 2000 року №2050-ІІІ “Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати” та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 №159 з урахуванням виплачених сум. 
Ухвалою судді Львівського окружного адміністративного суду від 06.02.2026 позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви із зазначенням способу їх усунення, шляхом долучення належним чином завіреної копії довідки про розмір виплаченого йому грошового забезпечення за два останні місяці перед виключенням зі списків особового складу відповідача, а також подання заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду з обґрунтуванням інших причин пропуску та доказів, що підтверджують причини пропуску такого. 
На виконання вимог ухвали про залишення позовної заяви без руху 18.02.2026 року від позивача на адресу суду надійшла заява про поновлення строку звернення до суду, у якій позивач просив суд визнати поважними причини пропуску строку звернення до суду, поновивши такий строк. В обґрунтування заяви зазначено, що поважними обставинами пропущення позивачем строку звернення до суду є проходження комплексного лікування, убуття в службове відрядження для проходження загальновійськової підготовки, наявністю статусу учасника бойових дій. Окрім того, до вказаної заяви ним було долучено, серед іншого, витяг із банківського карткового рахунку із виплаченими йому відповідачем сумами. 
Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 23.02.2026 позовну заяву ОСОБА_1 повернуто позивачу, на підставі статей 123, 169 ч.4 п.9 КАС України. 
З цією ухвалою суду першої інстанції від 23.02.2026 про повернення позовної заяви не погодився позивач та оскаржив її в апеляційному порядку. Вважає апелянт, що оскаржена ухвала суду підлягає скасуванню з підстав, наведених в апеляційній скарзі. 
В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає, що кошти відповідачем позивачу були виплачені 27.12.2025 року, до суду повинен був звернутися в термін 27.01.2026 року, проте звернувся з пропуском місячного терміну - 03.02.206 року (з пропуском 6 днів), при цьому надавав суду заяву про поновлення строків, до якої додав посвідчення офіцера, що підтверджує проходження військової служби, посвідчення учасника бойових дій, медичних документів проходження обстеження та витягу з наказу про убуття на загальновійськову підготовку з 28.01.2026 року, що передувало завчасної ретельної підготовки і як наслідок вчасності звернення до суду. Зауважує скаржник, що проходження особою військової служби, призваної по мобілізації у Збройні Сили України, може бути підставою для поновлення строку звернення до суду з кількох причин, пов`язаних із особливим статусом військовослужбовців та характером їхньої служби. 
За результатами апеляційного розгляду апелянт просить скасувати повністю ухвалу суду від 23.02.2026 та направити справу для подальшого розгляду до суду першої інстанції. 
Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, у якому просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити оскаржувану ухвалу суду без змін. 

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та докази по справі, обговоривши доводи, межі та вимоги апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, вважає, що дану апеляційну скаргу слід залишити без задоволення. 
Суд встановив, що позивач проходив службу у Центральній телерадіостудії Міністерства оборони України з 12.02.2007 року по 31.08.2021 року та перебував на фінансовому забезпеченні при Центральній телерадіостудії Міністерства оборони України. В подальшому був виключений зі списків військової частини 31.08.2021 року. 
На виконання рішень Львівського окружного адміністративного суду від 22 листопада 2023 року справа №380/19653/23 та від 31 травня 2024 року справа №380/6318/24, що набрали законної сили, відповідач виплатив позивачу грошове забезпечення 29.02.2024 року в сумі 4435,45 грн. та 27.12.2025 року в сумі 77936,15 грн. (а.с. 17). 
Вважаючи, що відповідачем не проведено своєчасно розрахунку при звільненні, а саме, не виплачено вчасно вищезазначене грошове забезпечення, то позивач набув право на виплату середнього грошового забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні відповідно до статей 116, 117 Кодексу законів про працю України. Також відповідачем позивачу не була виплачена компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, що слугувало зверненням позивача із цим позовом до адміністративного суду. 

Приймаючи оскаржувану ухвалу від 23.02.2026 про повернення позовної заяви, суд першої інстанції виходив з того, що недоліки позовної заяви у повній мірі виправлені не були та підстави, вказані позивачем у його заявах про поновлення строку визнані неповажними. 
Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з врахуванням наступного. 
Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. 
Статтею 5 КАС України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси і просити про їх захист. 
Право звернення до суду є невід`ємним особистим правом, яке реалізовується особою в порядку, встановленому КАС України. Способом реалізації цього права є звернення зацікавленої особи з позовом до суду. 
У свою чергу, звернення до суду з позовом є підставою для виникнення процесуальних відносин, пов`язаних з вирішенням спору по суті. Звернення до суду і судове провадження повинно здійснюватись у відповідності до вимог чинного законодавства, зокрема, процесуальних норм щодо порядку провадження в адміністративних справах. 
Крім цього, законодавець встановлює певні обмеження такого права, зокрема, шляхом встановлення строку звернення до адміністративного суду за захистом порушених прав. 
Так, відповідно до статті 122 частин 1, 2, 3 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. 
Матеріалами справи підтверджується, що спірні правовідносини полягають у нарахуванні та виплаті позивачу середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.09.2021 року по 26.12.2025 року та виплаті компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму індексації грошового забезпечення за весь час затримки виплати з 01.09.2021 року по день фактичної виплати 27.12.2025 року. 
Колегія суддів зазначає, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк (ч.5 ст.122 КАС України). 
Суд також зазначає, що дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників цих відносин у випадку, якщо вони стали спірними, а також однією із гарантій дотримання у суспільних відносинах принципу правової визначеності, як складової принципу верховенства права. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними та після завершення таких строків, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними. 
Аналіз практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) свідчить про те, що у процесі прийняття рішень стосовно поновлення строків звернення до суду або оскарження судового рішення, ЄСПЛ виходить із наступного: 1) поновлення пропущеного строку звернення до суду або оскарження судового рішення є порушенням принципу правової визначеності, відтак у кожному випадку таке поновлення має бути достатньо виправданим та обґрунтованим; 2) поновленню підлягає лише той строк, який пропущений з поважних причин, внаслідок непереборних, незалежних від волі та поведінки особи обставин; 3) оцінка поважності причин пропуску строку має здійснюватися індивідуально у кожній справі; 4) будь-які поважні причини пропуску строку не можуть розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення строку; 5) необхідно враховувати тривалість пропуску строку, а також можливі наслідки його відновлення для інших осіб. 
Колегія суддів наголошує, що поважними причинами пропуску строку звернення до суду можуть бути визнані ті обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійними істотними перешкодами та труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами. 
Відповідно до ч.6 ст.161 КАС України, у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.
Відповідно до ч.1 ст.123 КАС України, у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.
Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву (ч.2 ст.123 КАС України).
Також, пунктом 9 ч.4 ст.169 КАС України передбачено, що позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.
Таким чином, наведеними вище правовими нормами встановлено, що суд першої інстанції зобов`язаний з`ясувати в кожному випадку чи адміністративний позов подано у строк, установлений законом, а якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними.
Судом встановлено, що позивач звернувся до суду 03.02.2026 з позовними вимогами про визнання протиправними дій відповідача в частині здійснення позивачу нарахування та виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.09.2021 року по 26.12.2025 року та виплаті компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму індексації грошового забезпечення за весь час затримки виплати з 01.09.2021 року по день фактичної виплати 26.12.2025 року.
Тобто, позивач просить застосувати до відповідача матеріальну (грошову) відповідальність на підставі статті 117 КЗпПУ, у зв`язку із невиконанням відповідачем свого обов`язку передбаченого статтею 116 КЗпПУ щодо проведення із звільненим працівником своєчасного розрахунку.
Як вказує позивач у своїй заяві про поновлення строку звернення до суду від 18.02.2026, пропуск строку на звернення до суду із цим позовом зумовлений проходженням позивачем комплексного лікування, водночас 29.01.2026 року убув для проходження загальновійськової підготовки, що значно унеможливило вчасне звернення до суду з позовом. Просить суд врахувати, що, поважними обставинами пропущення ним строку звернення до суду є проходження комплексного лікування, убуття в службове відрядження для проходження загальновійськової підготовки, наявністю статусу учасника бойових дій. Крім того, відповідно до наданої банківської довідки його грошове забезпечення за 2 останні місяці перед виключенням зі списків військової частини становило, зокрема 03.08.2021 - 23127,25 грн. – грошове забезпечення за серпень та 02.07.2021 - 22233,45 грн. - грошове забезпечення за липень. 
Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд першої інстанції правильно врахував, що позивач звернувся до суду з позовом 03.02.2026. Середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, який підлягає відшкодуванню звільненому працівнику на підставі статті 117 КЗпПУ, за своєю правовою природою не є основною чи додатковою заробітною платою (грошовим забезпеченням), а відтак строк пред`явлення до суду позовних вимог про стягнення зазначеного середнього заробітку обмежується місячним строком, передбаченим частиною 5 ст.122 КАС України. 
Такий висновок суду відповідає правовій позиції Верховного Суду, що наведена у постановах від 25.02.2021 у справі №240/5092/20, від 11.03.2021 у справі №560/3338/19, від 15.07.2021 у справі №300/2782/20, від 07.02.2023 у справі №480/2878/22, від 18.05.2023 у справі №420/9651/22, від 29.06.2023 у справі №640/13028/21 та від 30.11.2023 у справі №640/22951/21. 
Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню місячний строк звернення до суду, що встановлений ч.5 ст.122 КАС України, з моменту, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. 
Матеріалами розглядуваної справи підтверджується, що відповідач виплатив позивачу 27.12.2025 грошове забезпечення на виконання рішення суду від 15.05.2024. Тобто остаточний розрахунок із звільненим працівником було проведено 27.12.2025, і саме з цього часу для позивача розпочався відлік місячного строку звернення до суду із вимогами про відшкодування середнього грошового забезпечення за період затримки розрахунку.
При цьому, до суду позивач звернувся 03.02.2026 року, тобто з пропуском місячного строку з дня остаточного з ним розрахунку. 
Долучені позивачем докази не підтверджують проходження ним комплексного лікування, а лише вказують на проведення його обстеження. 
Щодо посилання апелянта на запровадження в Україні воєнного стану на підставі Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022, як поважну причину пропуску строку на апеляційне оскарження, суд зауважує, що Указом Президента України “Про введення воєнного стану в Україні” від 24 лютого 2022 року№ 64/2022, затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року №2102-ІХ в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України. Надалі дія воєнного стану в Україні продовжувалася згідно з Указами Президента України.
Водночас, введення на території України воєнного стану не зупиняє перебіг процесуальних строків у судових справах.
Отже, що саме по собі посилання на введення воєнного стану на території України не може бути поважною причиною для поновлення або продовження відповідного процесуального строку без зазначення конкретних обставин, які вплинули на своєчасність звернення до суду та без надання відповідних доказів того, як саме введення воєнного стану вплинуло на поведінку скаржника, що, в свою чергу, обумовило пропуск відповідного строку.
Наказ про вибуття скаржника у відрядження свідчить про те, що позивач поїхав у відрядження вже після спливу відповідного строку звернення до суду. Отже, факт перебування у відрядженні не міг вплинути на дії скаржника, бо такі дії позивач мав вчинити раніше. 
Колегія суддів зазначає, що позивач не надав суду доказів поважності пропуску ним строку на звернення до суду із цим адміністративним позовом. 
Таким чином, при належному і добросовісному ставленні позивач не був позбавлений можливості подати позовну заяву у відведений законодавством строк, проте таким правом не скористався і водночас жодних і належних доказів, які підтверджують наявність поважних підстав пропуску строку на звернення з адміністративним позовом суду не надав. 
Пасивна поведінка особи не свідчить про дотримання такою особою строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та/чи інтересів. 
Апеляційний суд зауважує, що за загальним правилом поважними причинами визнаються ті обставини, існування яких є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами та труднощами для своєчасного звернення до суду з даним позовом. 
Отже, суд першої інстанції правильно встановив, що позивач пропустив строк звернення до суду. У заяві про поновлення строку звернення до суду позивач не обґрунтував належними доказами поважності причин пропуску строку звернення до суду, які пов`язані з об`єктивно непереборними обставинами чи істотними перешкодами. 
Таким чином, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність повернення позовної заяви позивача у порядку, визначеному ч.2 ст.123, ч.4 ст.169 КАС України. 
Відтак, доводи апелянта висновків суду першої інстанції не спростовують. 
Окрім того вірно зауважив суд першої інстанції, що у даній категорії адміністративних справ для обчислення належної позивачу суми виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні необхідною є наявність у матеріалах справи саме довідки відповідача про розмір виплаченого грошового забезпечення за два останні місяці перед виключенням зі списків особового складу із чіткими сумами грошового забезпечення (з урахуванням податків та без них) для вирахування середньоденного заробітку позивача. Долучений позивачем витяг із банківського карткового рахунку не є довідкою про розмір виплаченого йому грошового забезпечення за два останні місяці перед виключенням зі списків особового складу. 
Отже, позивачем у повній мірі недоліки позовної заяви виправлені не були. 
Обґрунтовуючи висновки про обов`язок сторони належним чином використовувати процесуальні права, у рішенні від 07.07.1989 у справіAlimentaria Sanders S.A. v. Spain Європейський суд з прав людини зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, пов`язаних зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. 
З врахуванням наведених вище норм законодавства та фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що судом першої інстанції дотримано норми процесуального законодавства та вірно встановлено обставини, які мають значення для прийняття рішення щодо повернення позовної заяви, а тому немає підстав для скасування ухвали суду першої інстанції про повернення позовної заяви. 
Керуючись ст.ст. 243, 308, 311, 312, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення. 
Ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 23 лютого 2026 року про повернення позовної заяви в адміністративній справі №380/1938/26 за позовом ОСОБА_1 до Центральної телерадіостудії Міністерства оборони України про визнання протиправною бездіяльності, стягнення коштів та зобов`язання вчинити дії – залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	В. В. Гуляк 	
судді	 	Н. В. Ільчишин 	
 	 	С. М. Шевчук