Справа № 463/988/26 	Головуючий у 1 інстанції: Мармаш В. Я. 	
Провадження № 22-ц/802/589/26  	  Доповідач: Карпук  А. К.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 травня 2026 року        місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Карпук А.К.
суддів – Бовчалюк З.А., Здрилюк О. І.,
секретар Власюк О. С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Львівського апеляційного суду, держави Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на ухвалу Личаківського районного суду Львівської області від 09 лютого 2026 року в складі судді Мармаш В. Я.,-
В С Т А Н О В И В :
У лютому 2026 року ОСОБА_1 через систему «Електронний суд» звернувся до суду з позовом до Львівського апеляційного суду, держави Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди.
В обґрунтування позовної заяви вказав, що суддею Львівського апеляційного суду Галапац І.І. порушеного його права, гарантовані статтями 8, 40, 55, 56, 129 Конституції України, шляхом постановлення незаконної ухвали від 25.06.2025 у справі № 463/3522/21, внаслідок чого заподіяно моральну шкоду.
Просив стягнути з Держави України в особі Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 коштів в сумі 2 000 000 (два мільйони) гривень на відшкодування моральної шкоди.
Ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 09 лютого 2026 року відмовлено у відкритті провадження у справі в частині позовних вимог ОСОБА_1 до Львівського апеляційного суду про відшкодування моральної шкоди. Справу за позовом ОСОБА_1 до держави Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди передано за територіальною підсудністю на розгляд Печерського районного суду міста Києва. Роз`яснено позивачу, що відмова у відкритті провадження у справі в частині позовних вимог перешкоджає повторному зверненню до суду з такими самими позовними вимогами в порядку цивільного судочинства.
Не погодившись з ухвалою суду ОСОБА_1 через систему «Електронний суд» подав апеляційну скаргу в якій просить ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 09 лютого 2026 року в частині відмови у відкритті провадження у справі скасувати, направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що відмовляючи у відкритті провадження у справі в частині позовних вимог до Львівського апеляційного суду, суд не врахував, що суд відноситься до органів державної влади, на спори з якими поширюється юрисдикція судів, адже він як позивач має право на відшкодування за рахунок держави моральної шкоди, завданої органом державної влади при здійсненні ним своїх повноважень. Вказує на те, що у пред`явленому ним позові не заявлено позовні вимоги про оскарження дій судді, оскільки такі вже ним оскаржено, за результатами чого винесено відповідне рішення. Судом не роз`яснено до юрисдикції якого суду віднесено вирішення спору в частині позовних вимог у відкритті провадження щодо яких відмовлено. Вважає, що має право на відшкодування за рахунок держави шкоди, заподіяної внаслідок незаконних дій судді при постановленні ухвали. Суд не захистив його порушене право.
Апеляційна скарга містить клопотання про внесення подання до Конституційного Суду України щодо тлумачення статей 8, 55, 56, 124 Конституції України та щодо конституційності пункт 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 13 червня 2007 № 8 «Про незалежність судової влади».
Ухвалою Львівського апеляційного суду від 23 лютого 2026 року матеріали апеляційної скарги ОСОБА_1 на ухвалу Личаківського районного суду від 09 лютого 2026 року у справі № 463/988/26 за позовом ОСОБА_1 до Львівського апеляційного суду, держави Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди надіслано до Верховного Суду для визначення підсудності цієї цивільної справи.
Ухвалою Верховного суду від 13 березня 2026 року визначено Волинському апеляційному суду підсудність справи № 463/988/26 для розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 на ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 09 лютого 2026 року. 
Інші учасники справи не скористалися своїм правом подати відзив на апеляційну скаргу.
В судове засідання учасники справи (їх представники) не з`явилися, однак суд вважає за можливе проводити розгляд справи за їх відсутності (відсутності їх представників), зважаючи на те, що учасники справи повідомлялись про час та місце судового розгляду належним чином, обґрунтованих клопотань про відкладення розгляду справи від них до суду не надходило, доказів поважності причин неявки (неявки представників) суду представлено не було та зважаючи на вимоги ч.2 ст. 372 ЦПК України.
Відповідно до ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
За змістом частин четвертої та п`ятої статті 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Датою прийняття постанови у даній справі є 19.05.2026, тобто, дата складення повного судового рішення.
Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.
Відповідно до положень частин 1-3, 5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відмовляючи у відкритті провадження в цивільній справі в частині позовних вимог ОСОБА_1 до Львівського апеляційного суду про відшкодування моральної шкоди суд першої інстанції виходив з того, що на підставі п.1 ч.1 ст. 186 ЦПК України даний позов не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки позивач заявляє свої вимоги до Львівського апеляційного суду у зв`язку з професійною діяльністю суддів, щодо чого існує окремий порядок оскарження ухвал і рішень суду, передбачений ЦПК України, та інший механізм усунення помилок і недоліків, допущених при здійсненні правосуддя, а оскарження судових рішень поза порядком, передбаченим процесуальним законом, не допускається. 
З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погоджується, оскільки він відповідає фактичним обставинам справи та вимогам цивільного процесуального законодавства.
Здійснюючи правосуддя, суди є незалежними від будь-якого незаконного впливу. Суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України та на засадах верховенства права. Втручання у здійснення правосуддя, вплив на суд або суддів у будь-який спосіб, неповага до суду чи суддів, збирання, зберігання, використання і поширення інформації усно, письмово або в інший спосіб з метою дискредитації суду або впливу на безсторонність суду, заклики до невиконання судових рішень забороняються і мають наслідком відповідальність, установлену законом (частини перша та третя статті 6 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).
Закони України не передбачають розгляду у суді позовних вимог про визнання незаконними дій/бездіяльності іншого суду після отримання останнім позовної заяви та визначення складу суду для її розгляду чи про зобов`язання іншого суду до вчинення процесуальних дій, оскільки такі дії/бездіяльність є пов`язаними з розглядом судової справи навіть після її завершення. Вирішення у суді спору за такими позовними вимогами буде втручанням у здійснення правосуддя іншим судом.
Оскарження діяльності суддів (судів) щодо розгляду та вирішення справ, а також оскарження судових рішень поза порядком, передбаченим процесуальним законом, не допускається. Суди та судді не можуть бути відповідачами у справах про оскарження їхніх дій чи бездіяльності під час розгляду інших судових справ, про оскарження їх рішень, ухвалених за наслідками розгляду цих справ, а також про зобов`язання судів та суддів до вчинення певних процесуальних дій.
Вчинення (невчинення) суддею (судом) процесуальних дій під час розгляду конкретної справи, а також ухвалені у ній рішення можуть бути оскаржені до суду вищої інстанції у порядку, передбаченому процесуальним законом для тієї справи, під час розгляду якої вони, відповідно, були вчинені (мали бути вчинені) чи ухвалені.
Усі процесуальні порушення, що їх допустили суди після отримання позовної заяви та визначення складу суду для її розгляду, можуть бути усунуті лише у межах відповідної судової справи, в якій такі порушення були допущені.
Оскарження вчинення (невчинення) судом (суддею) у відповідній справі процесуальних дій і ухвалених у ній рішень не може відбуватися шляхом ініціювання нового судового процесу проти суду (судді).
Приписи «заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства» (пункт 1 частини першої статті 186 ЦПК України) стосуються як позовів, які не можуть розглядатися за правилами відповідно цивільного судочинства, так і тих позовів, які взагалі не можуть розглядатися судами.
Позовні вимоги про відшкодування шкоди, пов`язаної з розглядом судової справи, зокрема, №463/3522/21, не можуть розглядатися за правилами будь-якого судочинства.
Позовні вимоги про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої незаконними діями чи бездіяльністю суду, можуть бути предметом розгляду у випадках, передбачених статтею 1176 ЦК України.
Шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок постановлення судом незаконного рішення в цивільній справі, відшкодовується державою в повному обсязі в разі встановлення в діях судді (суддів), які вплинули на постановлення незаконного рішення, складу кримінального правопорушення за обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили (частина п`ята статті 1176 ЦК України).
Стаття 1176 ЦК України закріплює приписи про відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю спеціальних суб`єктів, зокрема суду. Ці приписи є спеціальними щодо приписів статей 22, 23, 1166 і 1167 цього Кодексу та визначають випадки, в яких можна заявити позовну вимогу про відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю суду (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 757/43355/16-ц).
У разі надходження позовної заяви з вимогами про визнання незаконними пов`язаних з розглядом судової справи дій/бездіяльності суду (судді чи посадових осіб суду), про зобов`язання суду (судді) до вчинення певних процесуальних дій або про відшкодування завданої незаконними діями чи бездіяльністю суду (судді) шкоди з підстав, не передбачених статтею 1176 ЦК України, суд відмовляє у відкритті провадження у справі (пункт 1 частини першої статті 186 ЦПК України).
Відповідний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2019 року у справі № 454/3208/16-ц та неодноразово підтверджено Верховним Судом, зокрема у постановах від 22 червня 2022 року у справі № 686/21093/20, від 29 червня 2022 року у справі № 686/24767/20, від 02 листопада 2022 року у справі № 686/1530/20, від 07 лютого 2023 року у справі № 686/15459/21, від 22 березня 2023 року у справі № 686/10652/21, від 27 вересня 2023 року у справі № 305/2283/22.
Відсутність правової регламентації можливості оскаржити процесуальні рішення судді інакше, ніж у порядку апеляційного та касаційного перегляду, а також неможливість притягнення суду (судді) до цивільної відповідальності за такі рішення є легітимними обмеженнями, покликаними забезпечити правову визначеність у правовідносинах учасників справи між собою та з судом, а також загальновизнаними гарантіями суддівської незалежності.
Такі обмеження не шкодять суті права на доступ до суду та є пропорційними означеній меті, оскільки вона досягається гарантуванням у законі порядку оскарження рішень, дій і бездіяльності суду, відповідно ухвалених або вчинених після отримання позовної заяви та визначення складу суду для її розгляду, а також встановленням у законі особливостей відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю суду.
Правові висновки щодо відповідальності судді чи суду викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 13 червня 2018 року у справі № 454/143/17-ц (провадження № 14-185цс18), від 21 листопада 2018 року у справі № 757/43355/16-ц (провадження № 14-399цс18), від 29 травня 2019 року у справі № 489/5045/18 (провадження № 14-191цс19), від 20 листопада 2019 року у справі № 454/3208/16-ц (провадження № 14-500цс19).
Суди та судді не можуть бути відповідачами у справах про оскарження їхніх дій чи бездіяльності під час розгляду інших судових справ, про оскарження їх рішень, ухвалених за наслідками розгляду цих справ, а також про зобов`язання судів та суддів до вчинення певних процесуальних дій. Оскарження вчинення (невчинення) судом (суддею) у відповідній справі процесуальних дій і ухвалених у ній рішень не може відбуватися шляхом ініціювання нового судового процесу проти суду (судді).
Із позовної заяви ОСОБА_1 до Львівського апеляційного суду вбачається, що її прохальна частина містить вимогу про стягнення з Держави України в особі Казначейської служби України на його користь матеріальної та моральної шкоди, завданої в результаті незаконних, на думку позивача, дій судді Львівського апеляційного суду, пов`язаних із постановленням ухвали від 25.06.2025 по справі № 463/3522/21, що спричинило приниження його честі, гідності, ділової репутації.
Процесуальні дії суддів, законність і обгрунтованість рішень судів можуть бути предметом розгляду лише в апеляційному та касаційному порядку, визначеному процесуальним законом.
Апеляційний суд звертає увагу, що ухвала Львівського апеляційного суду від 25.06.2025 у справі № 463/3522/21 була предметом касаційного перегляду, за результатами якого, касаційний суд скасував вказану ухвалу суду, й призначив новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Отже, позивач скористався свої правом на касаційне оскарження ухвали Львівського апеляційного суду від 25.06.2025 у справі № 463/3522/21 та отримав продовження розгляду справи, проте, скасування ухвали суду не свідчить про незаконність дій Львівського апеляційного суду при постановленні ухвали та не є підставою для відшкодування моральної шкоди , визначеної ст. 1176 ЦК України.
Враховуючи наведене, вимоги ОСОБА_1 до Львівського апеляційного суду, як вірно зазначено судом першої інстанції, не можуть розглядатися за правилами будь-якого судочинства, оскільки оскарження дій або бездіяльності суддів (судів) щодо розгляду та вирішення справ, а також оскарження судових рішень поза порядком, передбаченим процесуальним законом, не допускається.
Враховуючи вищенаведене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у відкритті провадження у даній справі в частині вимог ОСОБА_1 до Львівського апеляційного суду на підставі пункту 1 частини першої статті 186 ЦПК України.
Посилання в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції порушив вимоги частини п`ятої статті 186 ЦПК України, не роз`яснив позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд даної справи, відхиляються колегією суддів як безпідставні, оскільки суд не зобов`язаний роз`яснювати позивачу до юрисдикції якого суду віднесено вирішення спору в частині позовних вимог у відкритті провадження щодо яких відмовлено, адже такий взагалі не підлягає розгляду судом.
Апеляційний суд у складі колегії суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про неврахування місцевим судом висновків, викладених у Рішеннях Конституційного Суду України від 03 жовтня 2001 року № 12-рп/2001, від 25 листопада 1997 року № 6-зп, від 25 грудня 1997 року № 9-зп, від 09 липня 2002 року № 15-рп, оскільки у вказаних справах Конституційний Суд України не вирішував питання щодо юрисдикційності спору, відповідачем у якому зазначено суд (суддю).
Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції помилково не врахував висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 15 грудня 2020 року в справі № 752/17832/14-ц, є необґрунтованими, оскільки у вказаній справі предметом позовних вимог було відшкодування майнової та моральної шкоди внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності та незаконного взяття під варту, а у справі, що переглядається пред`явлено вимоги про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, спричиненої судом у спосіб відмови заявнику у доступі до правосуддя.
Щодо клопотань ОСОБА_1 про звернення до Конституційного Суду України з конституційним поданням.
Відповідно до частини шостої статті 10 ЦПК України, якщо суд доходить висновку, що закон чи інший правовий акт суперечить Конституції України, суд не застосовує такий закон чи інший правовий акт, а застосовує норми Конституції України як норми прямої дії. У такому випадку суд після ухвалення рішення у справі звертається до Верховного Суду для вирішення питання стосовно внесення до Конституційного Суду України подання щодо конституційності закону чи іншого правового акта, вирішення питання про конституційність якого належить до юрисдикції Конституційного Суду України.
Відповідно до Конституції України суб`єктами права на конституційне подання є: Президент України, щонайменше сорок п`ять народних депутатів України, Верховний Суд, Уповноважений Верховної Ради України з прав людини, Верховна Рада Автономної Республіки Крим (частина перша статті 52 Закону України «Про Конституційний Суд України»). 
За наслідками розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 , наявність обґрунтованих підстав для звернення до Верховного Суду для вирішення питання стосовно внесення до Конституційного Суду України подання щодо тлумачення відповідних статей Конституції України, зазначених в апеляційній скарзі, колегія суддів не встановила. Немає також підстав для внесення конституційного подання щодо конституційності відповідного положення постанови Пленуму Верховного Суду України, оскільки Законом України «Про Конституційний Суд України» визначено, що конституційне подання може бути подано стосовно визнання акта (його окремих положень) неконституційним, офіційного тлумачення Конституції України. Актами, які можуть бути предметом розгляду щодо відповідності Конституції України, є: закони та інші правові акти Верховної Ради України, акти Президента України, акти Кабінету Міністрів України правові акти Верховної Ради Автономної Республіки Крим. Постанови пленуму суду касаційної інстанції у цьому переліку відсутні.
Ухвала суду першої інстанції ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та постановлена з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для її скасування немає.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)
Відповідно до частини 1 статті 375 ЦПК України апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Доводи апеляційної скарги зводяться до суб`єктивного тлумачення обставин справи, переоцінки доказів, які були предметом судового розгляду і яким суд надав правильну правову оцінку, а тому не слугують підставою для зміни чи скасування ухвали суду першої інстанції, яка постанова з дотриманням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 375, 382 - 384 ЦПК України, суд,
П О С Т А Н О В И В:
Клопотання ОСОБА_1 про звернення до Конституційного Суду України з конституційними поданнями залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Личаківського районного суду Львівської області від 09 лютого 2026 року в цій справі залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий
Судді