Справа № 991/7879/26
Провадження 1-кс/991/7895/26
У Х В А Л А

17.06.2026           м. Київ

Слідча суддя Вищого антикорупційного суду ОСОБА_1 , у відкритому судовому засіданні, за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , скаржника ОСОБА_3 
в с т а н о в и л а:
1.11.06.2026 ОСОБА_3 через «Електронний суд» звернувся до Вищого антикорупційного суду (далі - ВАКС) із скаргою на бездіяльність уповноважених осіб Національного антикорупційного бюро України (далі - НАБУ), передбачену п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України, оскільки такі не внесли відомості про кримінальні правопорушення за його заявою до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі - ЄРДР).
2.Цього ж дня для розгляду скарги визначено слідчу суддю ОСОБА_1 .
3.У судовому засіданні ОСОБА_3 підтримав скаргу, просив її задовольнити.
4.Заслухавши скаржника, дослідивши скаргу, слідча суддя дійшла висновку про відмову у задоволенні скарги, з огляду на таке.
5.Скарга мотивована тим, що 09.06.2026 ОСОБА_3 звернувся електронною поштою до НАБУ із заявою про вчинення кримінальних правопорушень.
6.За змістом такої заяви судді Львівського апеляційного суду ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , суддя Сколівського районного суду Львівської області ОСОБА_7 , прокурори Львівської обласної прокуратури ОСОБА_8 , Стрийської окружної прокуратури Львівської області ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , за попередньою змовою, групою осіб з використанням службового становища, вчинили кримінальні правопорушення, передбачені ст. ст. 191, 364, 366, 368-5, 372, 374, 376, 384, 396, 397 КК України.
7.У заяві ОСОБА_3 просив внести відповідні відомості до ЄРДР. Однак такі, як зазначив скаржник, уповноважені особи НАБУ до ЄРДР не внесли. 
8.Виходячи з наведеного, слідча суддя дійшла висновку, що скарга подана особою, яка має право подавати таку скаргу, у визначений ч. 1 ст. 304 КПК України строк.
9.Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні може бути оскаржена бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування.
10.Отже, бездіяльність, яка підлягає оскарженню відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України, передбачає три обов`язкові ознаки: (1) прокурор, слідчий (детектив) наділені обов`язком вчинити певну процесуальну дію; (2) така процесуальна дія має бути вчинена у визначений КПК строк; (3) відповідна процесуальна дія прокурором, слідчим (детективом) у встановлений строк не вчинена. Тобто, наведена норма дозволяє оскаржити слідчому судді не будь-яку бездіяльність, а лише ту, що стосується обов`язків, строк виконання яких чітко регламентований кримінальним процесуальним законом.
11.Відповідно до ч. 1 ст. 214 КПК України слідчий, дізнавач, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань.
12.Ознакам, зазначеним у п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України, відповідає бездіяльність, яка виникає внаслідок невиконання вимог ч. 1 ст. 214 КПК України. 
13.Отже, бездіяльність, яку оскаржив ОСОБА_3 , відповідає ч. 1 ст. 303 КПК України.
14.Також згідно із ч. 1 ст. 306 КПК України скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора розглядаються слідчим суддею місцевого суду, а в кримінальних провадженнях щодо кримінальних правопорушень, віднесених до підсудності Вищого антикорупційного суду, - слідчим суддею Вищого антикорупційного суду.
15.У силу ч. 2 ст. 33-1 КПК України слідчі судді Вищого антикорупційного суду здійснюють судовий контроль за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальних провадженнях щодо кримінальних правопорушень, віднесених до підсудності Вищого антикорупційного суду відповідно до частини першої цієї статті.
16.Остання встановлює, що Вищому антикорупційному суду підсудні кримінальні провадження стосовно корупційних кримінальних правопорушень, передбачених в примітці ст. 45 КК України (статтями 191, 262, 308, 312, 313, 320, 357, 410 КК України, у випадку їх вчинення шляхом зловживання службовим становищем, та кримінальні правопорушення, передбачені статтями 210, 354, 364, 364-1, 365-2, 368-369-2 КК України), а також статтями 206-2, 209, 211, 366-2, 366-3 КК України. Водночас, повинна бути наявна хоча б одна з умов, передбачених пунктами 1-3 ч. 5 ст. 216 КПК України.
17.Так, п. 1 ч. 5 ст. 216 КПК України передбачено такі умови, як вчинення вищенаведених кримінальних правопорушень, зокрема, суддею.
18.Отже, скарга в частині повідомлення про вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ст. 191, 364, 368-5 КК України, суддями Львівського апеляційного суду ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , суддею Сколівського районного суду Львівської області ОСОБА_7 , підлягає розгляду в цьому суді. 
19.Поряд з цим, слідча суддя бере до уваги, що у скарзі йде мова також про можливе вчинення кримінальних правопорушень, у співучасті з іншими особами, а також інших кримінальних правопорушень, передбачених статтями 366. 372, 374, 384, 396, 397 КК України, цими ж особами, а тому з урахуванням положень п. 20-2 розділу XІ «Перехідні положення» КПК України, слідча суддя вважає, що загалом по такій скарзі має здійснюватися судовий контроль Вищим антикорупційним судом.
20.На підставі викладеного, скарга відповідає вимогам ст. 303, ч. 1 ст. 304 та ч. 1 ст. 306 КПК України.
21.Поряд з цим, слідча суддя зауважує, що для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР заявник у повідомленні про кримінальне правопорушення має зазначити конкретні, відомі йому обставини об`єктивної сторони такого правопорушення (яке саме кримінальне правопорушення відбулося, де, коли, в чому полягало, які особи, причетні до його скоєння тощо). Такі обставини можуть бути неповними (в силу недостатньої обізнаності заявника, неочевидності вчинення кримінального правопорушення, з огляду на початкову стадію сприйняття та дослідження цих подій чи з інших причин), але в той же час достатніми для попередньої кваліфікації реєстраторами ЄРДР такого діяння саме як кримінального правопорушення (кваліфікації за статтею, частиною статті Кримінального кодексу України).
22.Якщо ж зі змісту повідомлення про кримінальне правопорушення є очевидним, що обставини, викладені в ньому, не свідчать про те, що існує ймовірність вчинення будь-якого кримінального правопорушення і ці обставини для отримання зазначеного вище висновку не потребують перевірки засобами кримінального процесу або в силу його занадто абстрактного характеру неможливо встановити ні попередню кваліфікацію кримінального правопорушення, ні предмет, межі та напрямок досудового розслідування, яке ініціюється заявником, то такі повідомлення не мають вноситися до ЄРДР.
23.Тобто, реєстрації в ЄРДР підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті, які містять достатні відомості про кримінальне правопорушення та можуть об`єктивно свідчити про вчинення такого кримінального правопорушення.
24.Такі висновки узгоджуються з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 30.09.2021 (справа № 556/450/18), у якій зазначено: «...слідчий, прокурор після прийняття та реєстрації заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, виходячи з їх змісту, має перевірити достатність даних, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, за наслідками чого ним приймається рішення про початок досудового розслідування шляхом внесення відповідних відомостей до ЄРДР. Таким чином, підставою початку досудового розслідування є не будь-які прийняті та зареєстровані заяви, повідомлення, а лише ті з них, з яких вбачаються вагомі обставини, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, короткий виклад яких разом із прізвищем, ім`ям, по-батькові (найменуванням) потерпілого або заявника, серед іншого, вноситься до ЄРДР...».
25.Слідча суддя враховує, що особа, яка звертається із заявою про вчинення кримінального правопорушення, може не володіти докладною інформацією про його обставини, втім, таке повідомлення має містити відомості про існування обставин, які прямо чи опосередковано можуть свідчити про наявність ознак вчиненого кримінального правопорушення. Заявник не має обов`язку доводити факт вчинення кримінального правопорушення, однак наведення фактичних обставин, які спонукають його вважати, що кримінальне правопорушення було вчинене, є ознакою обґрунтованості повідомлення та надає можливість їх перевірити.
26.За змістом заяви ОСОБА_3 про вчинення кримінального правопорушення 23.12.2020 журналіст ОСОБА_12 у лісовому масиві на Львівщині зафіксував незаконну вирубку та перевезення лісу без документів працівниками Славського ДЛГП «Галсільліс». У відповідь шестеро працівників підприємства побили його, проте під час боротьби ОСОБА_12 дістав пневматичний пістолет і зробив постріл. Далі проти ОСОБА_12 відкрили кримінальне провадження за ч. 4 ст. 296 КК України. 
27.У заяві зазначено, що кримінальне провадження щодо ОСОБА_12 розглядала суддя Сколівського районного суду Львівської області ОСОБА_7 . За результатами судового розгляду ОСОБА_12 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого, ч. 4 ст. 296 КК України і призначено покарання у вигляді 4 років позбавлення волі. Відповідний вирок залишений без змін ухвалою Львівського апеляційного суду. 
28.Відповідно до змісту заяви, у суді першої та апеляційної інстанцій допущено низку грубих та істотних процесуальних порушень, а саме: порушення таємниці нарадчої кімнати, права ОСОБА_12 на захист (неодноразове ненадання захисника судами, не допуск на ознайомлення з матеріалами справи ОСОБА_12 та його захисника адвоката ОСОБА_13 ), недопущення ОСОБА_12 в засідання Львівського апеляційного суду, ігнорування судами доводів та доказів сторони захисту про викриття корупції та про самозахист ОСОБА_12 , співвідношення сил (в т.ч. матеріалів журналістських розслідувань), погрози та залякування свідків захисту, що свідчить про помсту ОСОБА_12 , як журналісту та викривачу корупційних схем.
29.У заяві стверджується, що покликання судів першої та апеляційної інстанції про зневажливе ставлення до громадського порядку, існуючих в суспільстві загальновизнаних правил поведінки, грубі порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, ігнорування елементарних правил поведінки та моральності ОСОБА_12 , не відповідають дійсності. Адже громадський порядок, існуючі в суспільстві загальновизнані правила поведінки, повага до суспільства, елементарні правила поведінки та моральності не передбачають незаконної рубки та незаконного продажу лісу без відповідних документів, не передбачають незаконного збагачення, незаконного недекларування майна та доходів посадовими особами та їх сім`ями, вчинення інших корупційних та кримінальних злочинів. Тому обрана важка кваліфікація інкримінованих дій ОСОБА_12 судами першої та апеляційної інстанції, на переконання скаржника, не відповідає встановленим обставинам справи, свідчить про помсту викривачу корупції ОСОБА_12 .
30.Крім того, у заяві зазначено, що Директива ЄС № 2019/1937, Конвенція ООН проти корупції, Закон України «Про запобігання корупції» встановлюють мінімальні стандарти захисту викривачів у публічному та приватному секторах, гарантуючи конфіденційність, заборону помсти та дієві механізми відновлення порушених прав ОСОБА_12 , які грубо та істотно порушені з метою приховати корупційні діяння та помсти ОСОБА_12 за викриття корупції, шляхом втручання в діяльність суду, підроблення доказів та рішень суду, порушення права на захист, перешкоджання діяльності захисника, умисного притягнення до кримінальної відповідальності завідомо невинної особи, суддями Львівського апеляційного суду ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , Сколівського районного суду Львівської області ОСОБА_7 , прокурорами Львівської обласної прокуратури ОСОБА_8 , Стрийської окружної прокуратури Львівської області ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , за попередньою змовою, групою осіб з використанням службового становища.
31.За змістом заяви у діях цих осіб наявні ознаки кримінальних правопорушень, передбачених статтями 191, 364, 366, 368-5, 372, 374, 376, 384, 396, 397 КК України.
32.На переконання слідчої судді, скарга ОСОБА_3 не містить обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінальних правопорушень.
33.Як уже зазначала слідча суддя, ч. 1 ст. 214 КПК України не встановлює обов`язку слідчого, дізнавача, прокурора вносити відомості до ЄРДР за будь-якою заявою, а тільки тією, що містить відомості про вчинення кримінального правопорушення. Також така позиція відповідає усталеній судовій практиці в Україні та позиції ВС, що викладалась вище.
34.Твердження скаржника про вчинення кримінальних правопорушень мають занадто узагальнений, абстрактний характер та фактично зводяться до незгоди із процесуальними діями та рішеннями прокурорів та суддів в межах кримінального провадження стосовно ОСОБА_12 .
35.Поряд з цим, такі обставини, на переконання слідчої судді не дають підстав стверджувати про наявність ознак кримінальних правопорушень, про вчинення яких стверджує скаржник, а також будь-яких інших правопорушень, передбачених законом про кримінальну відповідальність.
36.Слідча суддя звертає увагу, що після внесення відомостей до ЄРДР органом досудового розслідування мають проводитись слідчі дії, необхідні для встановлення обставин вчинення кримінального правопорушення, які передбачають обов`язкове втручання в права та свободи особи у тій чи іншій мірі. Водночас, здійснення такого без наявності об`єктивних даних, які б вказували на вчинення кримінального правопорушення, є недопустимим.
37.З огляду на наведене, обставини, викладені в заяві, не потребують перевірки засобами кримінального процесу. 
38.Отже, оскільки викладене скаржником не містить відомостей про вчинення кримінального правопорушення, відсутня і бездіяльність уповноважених осіб НАБУ щодо невнесення відомостей до ЄРДР.
39.На підставі наведеного, слідча суддя вважає, що наявні підстави для відмови у задоволенні скарги.
40.Поряд з цим, слідча суддя звертає увагу, що в судовому засіданні ОСОБА_3 покликався на дані, зібрані різними журналістами, які вказують на ознаки корупційних діянь. Зокрема, він виділив такі факти: (1) наявність у судді Львівського апеляційного суду маєтку вартістю близько 54-58 млн грн, який не вказаний у декларації та переписаний на одного з батьків; (2) заподіяння шкоди державі на суму 106 млн грн, де кошти також не були відображені в деклараціях посадових осіб; (3) у Львівському апеляційному суді спостерігаються ознаки маніпуляцій із системою автоматичного розподілу справ, оскільки резонансні справи та справи щодо «викривачів корупції» постійно потрапляють до однієї й тієї самої колегії суддів.
41.Слідча суддя звертає увагу, що заява ОСОБА_3 містить гіперпосилання на відповідні матеріали журналістів, однак їх суть у заяві про вчинення кримінального правопорушення не розкрита. Також ОСОБА_3 у заяві про вчинення кримінального правопорушення взагалі не зазначив, що вважає злочином обставини, про які йдеться за відповідними гіперпосиланнями та про які повідомив в судовому засіданні.
42.Слідча суддя зазначає, що предметом цієї скарги, в розумінні ст. 303 КПК України, є виключно бездіяльність НАБУ щодо невнесення до ЄРДР відомостей, викладених у заяві ОСОБА_3 . Відповідно, перевірці слідчого судді підлягає лише те, чи містила саме ця заява достатні фактичні дані, які б зобов`язували уповноважену особу НАБУ внести відповідні відомості до ЄРДР у порядку ст. 214 КПК України.
43.Зі змісту ст. 214 КПК України слідує, що такий обов`язок виникає щодо обставин, які прямо викладені заявником як такі, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення. Натомість, лише зазначення у тексті заяви гіперпосилань, що відсилають до матеріалів журналістських розслідувань, без розкриття їх змісту, фактичних обставин та конкретних дій, що могли би містити ознаки кримінального правопорушення, не є належним викладенням обставин у розумінні зазначеної норми. Фактично, у такий спосіб заявник зобов`язує уповноважену особу НАБУ самостійно аналізувати та витлумачувати зміст матеріалів за посиланнями, з`ясовуючи, які саме факти заявник вважає такими, що свідчать про злочин, що виходить за межі повноважень слідчого під час виконання вимог ч. 1 ст. 214 КПК України. 
44.Ба більше, достовірність інформації, опублікованої журналістами неможливо перевірити. Слідча суддя відзначає, що розміщення різного роду інформації на інтернет-ресурсах жодним чином не контролюється, а отже таке може здійснюватися шляхом поширення неправдивих відомостей. Отож, інформація, достовірність якої неможливо перевірити, не може бути підставою для внесення відомостей до ЄРДР про злочин.
45.Слід зазначити, що принцип диспозитивності кримінального провадження (ст. 26 КПК України) прямо передбачає, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачені цим Кодексом, а суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами. Скаржник, подаючи скаргу, самостійно визначає предмет та підстави свого звернення. Ці межі і є тим «питанням», яке сторона винесла на розгляд суду. Розширення предмета розгляду в самому засіданні фактично означало б вихід суду за межі вимог, заявлених стороною, що суперечить диспозитивному характеру цього виду провадження.
46.Судовий контроль за бездіяльністю слідчого щодо внесення відомостей до ЄРДР покликаний перевірити, чи виконав слідчий обов`язок щодо тих відомостей, що були йому повідомлені, а не слугувати засобом первинного повідомлення слідчому (та суду) нових фактичних даних, які не були предметом первинного звернення. Інше тлумачення фактично перетворило би судове засідання за скаргою в порядку статей 303-307 КПК України на альтернативний, позасудовий спосіб подання заяви про вчинення кримінального правопорушення, що не передбачено законом.
47.За таких обставин наведені ОСОБА_3 безпосередньо в судовому засіданні факти не можуть братися слідчою суддею до уваги при вирішенні цієї скарги, оскільки вони не були належно розкриті заявником у поданій до НАБУ заяві, а відповідно, не охоплювалися й змістом самої скарги.
48.Водночас, ОСОБА_3 не позбавлений права звернутися до Національного антикорупційного бюро України з окремою заявою про вчинення кримінального правопорушення, в якій конкретизувати та розкрити зміст наведених ним фактичних обставин.
49.Отже, з огляду на викладене, у задоволенні скарги належить відмовити.
З огляду на викладене, керуючись статтями 214, 303, 307, 371-372 КПК України, слідча суддя
п о с т а н о в и л а:
Відмовити у задоволенні скарги.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до такої палати протягом п`яти днів з дня її оголошення.
Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Слідча суддя      ОСОБА_1