ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 527/403/25  Номер провадження 22-ц/814/933/26	Головуючий у 1-й інстанції Свістєльнік Ю. М.  Доповідач ап. інст. Чумак О. В.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 травня 2026 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді: Чумак О.В.,
суддів: Дряниці Ю.В., Панченка О.О.
за участю секретаря Ванди А.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Гонтар Валерія Миколайовича
на рішення Глобинського районного суду Полтавської області від 23 вересня 2025 року, ухвалене суддею Свістєльнік Ю.М.
по справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Пузиківська» про усунення перешкод у користуванні земельної ділянки, стягнення орендної плати і неустойки,-

В С Т А Н О В И В:
У січні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вищевказаним позовом, в якому просила усунути перешкоди у користуванні належною їй земельною ділянкою зобов?язавши ТОВ «Агрофірма «Пузиківська» повернути дану земельну ділянку та стягнути з відповідача заборгованість з орендної плати за 2022 рік у розмірі 8656,29 грн., інфляційні втрати у сумі 1529,83 грн. 3 % річних у розмірі 543,57 грн., неустойку в сумі 34625,16 грн. та судові витрати.
Позовні вимоги обгрунтовані тим, що 25 листопада 2014 р. між ОСОБА_2 (Орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Пузиківська» (Орендар) укладено Договір оренди землі, згідно умов якого Орендодавець надає, а Орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку для товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Пузиківської сільської ради Глобинського району, Полтавської області загальною площею 4,39 га, у тому числі рілля 4,39 га, згідно державного акта серії ІІ-ПЛ № 045437, нормативною грошовою оцінкою станом на дату укладення Договору 110340 грн. 90 коп. (надалі Спірна земельна ділянка) терміном на 7 років (надалі Договір оренди землі).
Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права, номер запису про речове право: 12246767, державну реєстрацію договору оренди землі проведено 27.11.2015, відтак строк дії договору закінчився 27.11.2022 року.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла.
ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 23.05.2023 року є власником вищевказаної земельної ділянки.
Позивач вказала, що за життя покійна мати неодноразово висловлювала свої наміри щодо розірвання договору оренди землі, не погоджувалась на його продовження, що підтверджується її листами відповідачу від 24.12.2021, від 16.03.2022, з яких чітко вбачається бажання покійної отримати назад свою земельну ділянку.
Листом від 20.01.2022 вих. № 1-аф/22 відповідач не повідомляв матір про повернення їй спірної земельної ділянки, пропонуючи навзамін вирішити спірні питання шляхом перемовин.
Наразі, відповідач продовжує користування спірною земельною ділянкою, нічого за це не сплачуючи і не висловлюючи ніякого наміру щодо переукладення договору оренди землі з новим власником спірної земельної ділянки.
Рішенням Глобинського районного суду Полтавської області від 23 вересня 2025 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Пузиківська» про усунення перешкод у користуванні земельної ділянки, стягнення орендної плати і неустойки відмовлено у зв?язку з його недоведеністю і безпідставністю.
Не погодившись з вказаним рішенням місцевого суду його в апеляційному порядку оскаржив представник ОСОБА_1 адвокат Гонтар В.М., просив його скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку щодо недоведення факту неправомірного користування відповідачем спірною земельною ділянкою, оскільки внесення запису про припинення речового права до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно не свідчить про фактичне повернення орендованої земельної ділянки її законному власнику.
Окрім того, вказує, що надані відповідачем відомості про суми нарахованого доходу, утриманого та сплаченого податку на доходи фізичних осіб та військового збору за 4 квартал 2022 року не є належним доказом виконання відповідачем обов?язку зі сплати орендної плати за 2022 рік, оскільки не підтверджено факту отримання орендодавцем даних грошових коштів. 
Від представника ТОВ «Агрофірма «Пузиківська» адвоката Мокрого Д.В. до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому просло рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. 
Окрім того, зазначено, що орієнтовний розмір витрат відповідача на правову допомогу при апеляційному перегляді справи становить 20000 грн., докази понесення яких будуть подані протягом 5 днів після ухвалення рішення по суті справи, згідно вимог ч. 8 ст. 141 ЦПК України.
Представник ОСОБА_1 адвокат Гонтар В.М. приймав участь у розгляді справи в режимі відеоконференції з використанням власних технічних засобів.
Від представника ТОВ «Агрофірма «Пузиківська» адвоката Мокрого Д.В. до суду надійшла заява про розгляд справи без його участі.
Заслухавши доповідь судді доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення місцевого суду повною мірою відповідає вказаним вимогам.
Як встановлено місцевим судом та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 є власником земельної ділянки з кадастровим номером 5320687500:00:001:0157 загальною площею 4,39 га, що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за законом, після смерті її матері ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 10-12).
За життя ОСОБА_2 уклала 25 листопада 2014 року з Товариством з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Пузиківська» договір оренди землі терміном на 7 років (а.с. 18-21, 65-66). 
Пунктом 43 договору передбачено, що він набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації.
Державну реєстрацію договору оренди землі проведено 27.11.2015, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права, номер запису про речове право: 12246767 (а.с. 22-23).
05.01.2023 здійснено державну реєстрації припинення іншого речового права - права оренди земельної ділянки 5320687500:00:001:0157 за ТОВ «Агрофірма «Пузиківська», що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрації іншого речового права (а.с. 72-73).
Відмовляючи в задоволенні позовної вимоги щодо усунення перешкод у користуванні належної позивачу земельної ділянки суд першої інстанції, з огляду на припинення відповідачем права оренди спірної земельної ділянки, прийшов до висновку про її безпідставність та недоведеність. 
Колегія суддів погоджується з даним висновком місцевого суду з наступних підстав.
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. 
За змістом статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. 
Одними із способів захисту цивільних прав та інтересів є припинення дії, яка порушує право (пункт 3 частини другої статті 16 ЦК України).
Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Положення цього конституційного принципу кореспондуються із нормами статей 319, 321 ЦК України, згідно з якими власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Відповідно до частини другої статті 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які порушують його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.
Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. 
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України договори та інші правочини є підставами виникнення цивільних прав та обов`язків.
Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до частини четвертої статті 124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.
За змістом частини другої статті 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.
Порядок укладення, зміни, припинення і поновлення договору оренди землі визначається Законом України «Про оренду землі».
Згідно зі статтею 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.
Відповідно до частини першої статті 14 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально.
Істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); дата укладення та строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату. За згодою сторін у договорі оренди землі можуть зазначатися інші умови (стаття 15 Закону «Про оренду землі»).
Статтями 125 і 126 ЗК України визначено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».
Відповідно до статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Із положень частини першої статті 4, частини першої статті 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» вбачається, що державній реєстрації прав підлягає право оренди земельної ділянки.
Згідно з частиною першою статті 19 Закону України «Про оренду землі» строк дії договору оренди землі визначається за згодою сторін, але не може перевищувати 50 років.
Відповідно до п. 8 договору оренди землі від 25.11.20214, даний договорі укладено строком на 7 років.
Пунктом 43 договору передбачено, що він набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації.
Державну реєстрацію даного договору оренди землі проведено 27.11.2015, тобто термін його дії становив до 27.11.2022.
Підстави припинення договору оренди землі - це законодавчо закріплені обставини, які передбачають припинення договірних відносин.
Договір оренди землі припиняється в разі закінчення строку, на який його було укладено (частина перша статті 31 Закону України «Про оренду землі»).
У разі припинення або розірвання договору оренди землі орендар зобов`язаний повернути орендодавцеві земельну ділянку на умовах, визначених договором. Орендар не має права утримувати земельну ділянку для задоволення своїх вимог до орендодавця (частина перша статті 34 Закону України «Про оренду землі»).
З матеріалів справи вбачається, що 05.01.2023 здійснено державну реєстрації припинення права оренди земельної ділянки 5320687500:00:001:0157 за ТОВ «Агрофірма «Пузиківська».
В оцінці того, у який спосіб орендар повинен повернути отриману в користування земельну ділянку, апеляційний суд зазначає, що закон пов`язує виникнення права оренди земельної ділянки з моментом державної реєстрації цього речового права, а з моменту реєстрації припинення речового права оренди земельна ділянка вважається повернутою (п. 9.34 постанови Верховного Суду від 26 травня 2020 року у справі № 921/613/17-г/17).
Таким чином, доводи апеляційної скарги про те, відповідач не надав доказів повернення позивачу земельної ділянки після закінчення строку дії договору, зокрема акту, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки умовами договору не передбачено процедури повернення земельної ділянки.
Доказів того, що після закінчення строку договору оренди та припинення державної реєстрації права оренди відповідач користувався належною ОСОБА_1 земельною ділянкою матеріали справи не містять.
Враховуючи викладене, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про недоведеність порушеного права позивача на користування належної їй земельної ділянки та неправомірного її використання відповідачем.
Також, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду щодо відсутності правових підстав для стягнення з відповідача орендної плати за 2022 рік, оскільки останнім надано відомості про суми нарахованого доходу, утриманого та сплаченого податку на доходи фізичних осіб та військового збору (додаток 4 ДФ до Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків-фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску (Д4)) за 4 квартал 2022 року, з якого вбачається, що ТОВ «Агрофірма «Пузиківська» виплатило ОСОБА_2 (№137, РНОКПП НОМЕР_1 ) кошти за 2022 рік у розмірі 7355,00 грн. та сплатило податки: 1323,82 грн. податок на доходи фізичних осіб; 110,32 грн. військового збору (а.с.78-81). 
Додаток 4ДФ («Відомості про суми нарахованого доходу, утриманого та сплаченого податку на доходи фізичних осіб та військового збору») є належним та допустимим доказом нарахування, виплати доходу фізичній особі, а також утримання податків, оскільки він підтверджує факт взаємовідносин, суму доходу та виконання обов`язків податкового агента.
Вказані обставини позивачем не спростовано.
Оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження факту протиправного користування відповідачем належної ОСОБА_1 земельної ділянки після закінчення строку договору оренди землі та невиконання ТОВ «Агрофірма «Пузиківська» свого обов`язку з виплати орендної плати за 2022 рік, тому підстави для стягнення інфляційних втрат, 3 % річних та неустойки відсутні.
Таким чином, суд першої інстанції повно та об`єктивно встановив фактичні обставини справи і дав їм належну правову оцінку, дослідив надані сторонами докази, на підставі яких прийшов до обгрунтованого висновку про відстуність правових підстав для задоволення позову.
Інші доводи апеляційної скарги не містять посилання на докази, які б спростовували висновки суду і впливали на їх законність, а зводяться до переоцінки доказів і незгоди заявника з висновками суду стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом.
Відповідно п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Виходячи з викладеного, судова колегія дійшла висновку про те, що судом першої інстанції з`ясовано всі обставини та надано їм належну правову оцінку. Порушень норм матеріального та процесуального права, які б могли призвести до зміни чи скасування рішення місцевого суду, апеляційним судом не встановлено. 
Керуючись ст. 367, ст. 374 ч. 1 п. 1, ст. 375, ст. 382 ЦПК України, 

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Гонтар Валерія Миколайовичазалишити без задоволення.
Рішення Глобинського районного суду Полтавської області від 23 вересня 2025 рокузалишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий О.В. Чумак

Судді Ю.В. Дряниця 

О.О. Панченко