ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21.05.2026 	м. Івано-Франківськ	Справа № 909/1138/25	

Господарський суд Івано-Франківської області у складі: судді Кобецької С.М., секретаря судового засідання Поліводи С.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу
за позовом: Керівника Коломийської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Івано-Франківської обласної ради
до відповідача: Нижньовербізької сільської ради
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Комунального підприємства "Коломийський спеціалізований агролісгосп Івано-Франківської обласної ради"
про припинення права власності на земельну ділянку, скасування державної реєстрації земельної ділянки та витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння

за участю:
від прокуратури: Верешко Мар`ян Іванович

установив: керівник Коломийської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Івано-Франківської обласної ради звернувся до суду з позовом до Нижньовербізької селищної ради про усунення перешкоди власнику – державі в особі Івано-Франківської обласної ради у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою з кадастровим номером 2623287000:02:001:0012, площею 2,0391 га, шляхом скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень державну реєстрацію права власності Нижньовербізької сільської ради на земельну ділянку з кадастровим номером 2623287000:02:001:0012, площею 2,0391 га, припинивши право власності Нижньовербізької сільської ради на вказану земельну ділянку.
Як вбачається із Відповіді з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань №1806883 від 23.09.2025 з індифікаційним кодом 04354083 зареєстровано юридичну особу - Нижньовербізька сільська рада.
Ухвалою від 29.09.2025 суд постановив відкрити провадження у справі, здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначив дату та час підготовчого судового засідання. 
Ухвалою від 18.11.2025 суд залучив до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Комунального підприємства "Коломийський спеціалізований агролісгосп Івано-Франківської обласної ради".
До суду від керівника Коломийської окружної прокуратури надійшла заява про зміну предмета позову (вх. № 682/26 від 27.01.2026), в якій останній просить:
- припинити за Нижньовербізькою сільською радою у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно право власності на земельну ділянку площею 2,0391 з кадастровим номером 2623287000:02:001:0012 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2286401826232, номер відомостей про речове право 56518129, дата державної реєстрації 04.02.2021);
- скасувати державну реєстрацію земельної ділянки площею 2,0391 з кадастровим номером 2623287000:02:001:0012 на території Нижньовербізької сільської ради Коломийського району Івано-Франківської області;
- витребувати у власність держави в особі Івано-Франківської обласної ради (вул. Михайла Грушевського, 21, м. Івано-Франківськ, Івано-Франківська обл, 76015, код ЄДРПОУ: 00022510) із незаконного володіння Нижньовербізької сільської ради Коломийського району Івано-Франківської області земельну ділянку площею 0,3372 га, що є частиною земельної ділянки з кадастровим номером 2623287000:02:001:0012 в координатних межах та конфігурації накладення на землі лісового фонду згідно поворотних точок № 1 (координати Х:5370196,03; Y:322742,04), № 2 (координати Х:5370215,96; Y:322778,07), № 3 (координати Х:5370209,12; Y:322781,18), № 4 (координати Х:5370197,09; Y:322799,34), № 5 (координати Х:5370197,63; Y:322817,69), № 6 (координати Х:5370187,40; Y:322834,96), № 7 (координати Х:5370164,00; Y:322835,89), № 8 (координати Х:5370157,13; Y:322828,11), № 9 (координати Х:5370166,96; Y:322808,59), № 10 (координати Х:5370164,86; Y:322805,22), № 11 (координати Х:5370157,12; Y:322807,10), № 12 (координати Х:5370154,67; Y:322802,18), № 13 (координати Х:5370155,93; Y:322796,08), № 14 (координати Х:5370146,08; Y:322793,66), № 15 (координати Х:5370141,17; Y:322783,35), № 16 (координати Х:5370144,78; Y:322772,88), № 17 (координати Х:5370159,07; Y:322769,72), № 18 (координати Х:5370182,11; Y:322777,44), № 19 (координати Х:5370184,08; Y:322772,44), № 20 (координати Х:5370180,00; Y:322759,59), № 21 (координати Х:5370182,91; Y:322750,97).
Ухвалою від 18.02.2026 заяву керівника Коломийської окружної прокуратури про зміну предмета позову (вх. № 682/26 від 27.01.2026) – задоволено, а отже предметом спору є вимоги зазначені у заяві про зміну предмету позову. 
В судовому засіданні прокурор позовні вимоги підтримав з урахуванням заяви про зміну предмету позову та просить задовольнити позов в повному обсязі.
Позовні вимоги обгрунтував тим, що передача земельної ділянки лісового фонду з кадастровим номером 2623287000:02:001:0012, яка перебуває у постійному користуванні Коломийського КП “Коломийський спеціалізований агролісгосп Івано-Франківської обласної ради” у власність органу місцевого самоврядування і при цьому із зміною цільового призначення - відбулася із значними порушеннями вимог чинного земельного та лісового законодавства. Прокурор вважає, що має місце порушення законних прав та інтересів держави, тому звернувся до суду з вимогами про скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку, скасування державної реєстрації земельної ділянки в державному земельному кадастрі та витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння.
Позивач та відповідач повноважних представників в судове засідання не забезпечили, хоча про розгляд справи повідомлені належним чином, про що свідчать долучені до матеріалів справи довідки Господарського суду Івано-Франківської області від 15.05.2026 про доставку електронних листів в їх електронні кабінети.
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Комунальне підприємство "Коломийський спеціалізований агролісгосп Івано-Франківської обласної ради" повноважного представника в судове засідання не забезпечила, хоча про розгляд справи повідомлена належним чином, про що свідчать долучені до матеріалів справи довідки Господарського суду Івано-Франківської області від 15.05.2026 про доставку електронного листа в їх електронні кабінети.
За наведеного та беручи до уваги: - приписи статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, стосовно розгляду спору впродовж розумного строку; - норми частин 1, 3 статті 202 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якими неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті і суд розглядає справу за відсутності такого учасника; - те, що позивач, відповідач та третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, а їх явка не визнавалась судом обов`язковою; - те, що у суду є всі необхідні матеріали (докази) для вирішення спору по суті - спір вирішується у відсутності представників позивача, відповідача та третьої особи за наявними матеріалами у справі.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши прокурора, дослідивши та об`єктивно оцінивши в сукупності всі докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи вимоги чинного законодавства, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню.
Фактичні обставини справи вказують на те, що 20.06.2001 створено Івано-Франківське обласне комунальне агролісогосподарське підприємство “Івано-Франківськоблагроліс”.
Відповідно до статуту Коломийського спеціалізованого агролісгоспу ОКП "Івано-Франківськоблагроліс" останнім 06.07.2001 утворено Коломийський спеціалізований агролісгосп ОКП "Івано-Франськоблагроліс".
18.10.2001 Івано-Франківською обласною радою прийнято рішення "Про надання в постійне користування земель лісового фонду" № 537-22/2001, згідно п. 1 якого земельні ділянки лісового фонду із земель запасу обласної ради, які були у тимчасовому користуванні колишніх міжгосподарських лісгоспів, лісництв, колгоспів надано в постійне користування районним спеціалізованим агролісгоспам та районним підприємствам обласного комунального агролісогосподарського підприємства "Івано-Франськоблагроліс".
В Додатку №1 до рішення Івано-Франківської обласної ради зазначено , що Коломийському спеціалізованому агролісгоспу надано у постійне користування земельні ділянки лісового фонду площею 7 404,3 га.
19.04.2024 Івано-Франківською обласною радою прийнято рішення №891-30/2024 "Про реформування комунального лісового господарства Івано-Франківської області шляхом зміни засновника спеціалізованих комунальних агролісогосподарських підприєимств, перейменування їх, затвердження статутів у нових редакціях, положеннях про наглядові ради та складу наглядових рад".
Пунктом 12 рішення перейменовано Коломийський спеціалізований агролісгосп ОКП “Івано-Франківськоблагроліс”на комунальне підприємство“Коломийський спеціалізований агролісгосп Івано-Франківської обласної ради”.
З урахуванням п.3.2.1 статуту Коломийського КП “Коломийський спеціалізований агролісгсоп Івано -Франківської обласної ради» лісове господарство здійснює ведення лісового та мисливського господарства, збереження, охорону та відтворення лісових ресурсів на землях лісового фонду , які надані йому у постійне користування рішенням Івано-Франківської обласної ради, саме Коломийське КП “Коломийський спеціалізований агролісгсоп Івано-Франківськоїобласної ради" є постійним користувачем земельних ділянок лісового фонду обласної ради.
З листа Коломийського спеціалізованого агролісгоспу від 18.08.2025 № 148 вбачається, що згідно базового лісовпорядкування 2012 року площа земель лісового фонду КП "Коломийський спеціалізований агролісгосп" Івано-Франківської обласної ради» складає 7 435 га та згідно рішення Івано-Франківської обласної ради від 20.09.2024 року номер 972-33/2024 Коломийському САЛГ передано 1482 га за рахунок земель лісового фонду Снятинського лісництва .
Наказом Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області від 08.12.2020 №36-ОТГ “Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність" передано Нижньовербізькій сільській раді обєднаної територіальної громади у комунальну власність земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності загальною площею 115,8262 га, які розташовані за межами населених пунктів Нижньовербізької сільської об`єднаної територіальної громади. 
Серед загальної площі земельних ділянок наказом Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області від 08.12.2020 №36-ОТГ з урахуванням акту передачі від 08.12.2020 з Додатком передано у комунальну власність Нижньовербізькій сільській раді ОТГ земельну ділянку з кадастровим номером 2623287000:02:001:0012 площею 2,0391 га.
Земельна ділянка передана у власність сільській раді як земля із цільовим призначенням – землі запасу.
Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно державним реєстратором Нижньовербізької сільської ради 04.02.2021 зареєстровано право власності Нижньовербізької сільської ради на вказану земельну ділянку (об`єкт нерухомого майна — 2286401826232). 
Рішенням Івано-Франківської обласної ради № 1414– 34/2020 від 21.02.2020 “Про надання дозволу спеціалізованим агролісгоспам ОКП “Івано-Франківськоблагроліс” на розроблення технічних документацій із землеустрою” вирішено, серед іншого, надати дозвіл Коломийському спеціалізованому агролісгоспу ОКП “Івано-Франківськоблагроліс” на розроблення технічних документацій із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст області відповідно до планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування (землі лісогосподарського призначення), які перебувають у його постійному користуванні на території Коломийського району.
Пунктом 3 рішення керівництву Івано-Франківського обласного комунального підприємства доручено здійснювати координацію заходів щодо укладення договорів на виконання робіт з розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості), подання технічних документацій із землеустрою на затвердження обласній раді у встановленому законодавством порядку.
З метою виготовлення державного акту на право постійного користування земельними ділянками лісового фонду, Коломийський САЛГ у 2021 році, замовив у фізичної особи підприємця (надалі ФОП) Вітенка Михайла Дмитровича виготовлення документації щодо землеустрою земельних ділянок лісового фонду.
За результатами виконаної роботи ФОП Вітенко М.Д. створив електронний документ, що містить відомості про результати робіт із землеустрою та оцінки земель, які підлягають внесенню до Державного земельного кадастру та подав його Державному кадастровому реєстратору, який здійснює внесення відповідних відомостей до Державного земельного кадастру.
За результатами перевірки електронного документу державним кадастровим реєстратором 07.12.2021 складено протокол проведення його перевірки в якому зафіксовано, що дані створеного Вітенком М.Д. електронного документу не відповідають наявним даним Держаного земельного кадастру.
В подальшому, державним кадастровим реєстратором Відділу у Стрийському районі Головного управління Держгеокадастру у Львівській області 07.12.2021 прийнято рішення № РВ-4602044762021 про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру зважаючи на те , що – площа перетину земельної ділянки лісового фонду, яка перебуває у в кв. 76 вид. 21 Запрутської технічної дільниці в межах населеного пункту с. Спас Нижньовербізької сільської ради об`єднаної територіальної громади Коломийського району та знаходиться в користуванні Коломийського САЛГ з земельною ділянкою сільськогосподарського призначення, яка перебуває у власності Нижньовербізької сільської ради кадастровим номером 2623287000:02:001:0012 - складає 96,8647 %.
Факт накладення земельної ділянки підтверджується :-листом-відповіді КП "Коломийський спеціалізований агролісгосп Івано-Франківської обласної ради" № 94 від 03.06.2025;- викопіюванням з матеріалів лісовпорядкування, як в частині картографічних матеріалів так і в частині визначення площ виділів.
Зокрема, згідно матеріалів лісовпорядкування розроблених Коломийський САЛГ у 2012 році, а саме планшету № 8 матеріалів лісовпорядкування значна частина земельної ділянки у кварталі 21 накладається на землі запасу.
При цьому, конфігурація земельної ділянки лісового фонду, аналогічна тій яка відображена на планшеті № 8, а також відображена на матеріалах лісовпорядкування 1997 року, що свідчить про те, що ще 1997 році масив земельних ділянок лісфонду, який на даний час накладається на земельні ділянки сільськогосподарського призначення перебував у користуванні Коломийського САЛГ.

Предметом позову у цій справі є вимоги про припинення права власності на земельну ділянку кадастровим номером 2623287000:02:001:0012 площею 2, 0391 га, скасування державної реєстрації земельної ділянки та витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння.
Статтею 14 Конституції України визначено, що земля є основним національним багатством, що знаходиться під особливою охороною держави.
Відповідно до ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією і законами України.
Згідно з ч. 1 ст. 55 ЗК України, до земель лісогосподарського призначення належать землі, вкриті лісовою рослинністю, а також не вкриті лісовою рослинністю, нелісові землі, які надані та використовуються для потреб лісового господарства.
Відповідно до ч. 2 ст. 84 ЗК України, право державної власності на землю набувається і реалізується державою через органи виконавчої влади відповідно до повноважень, визначених цим Кодексом.
Частинами 1, 2 ст. 7 ЛК України визначено, що ліси, які знаходяться в межах території України, є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника на ліси здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією України.
Відповідно до ст. 45 ЛК України лісовпорядкування включає комплекс заходів, спрямованих на забезпечення ефективної організації та науково обґрунтованого ведення лісового господарства, охорони, захисту, раціонального використання, підвищення екологічного та ресурсного потенціалу лісів, культури ведення лісового господарства, отримання достовірної і всебічної інформації про лісовий фонд України.
Відповідно до ч. 1 ст. 54 ЛК України облік лісів включає збір та узагальнення відомостей, які характеризують кожну лісову ділянку за площею, кількісними та якісними показниками.
Планово-картографічні матеріали лісовпорядкування складаються на підставі натурних лісовпорядних робіт та камерного дешифрування аерознімків, містять детальну характеристику лісу. Перелік планово-картографічних лісовпорядкувальних матеріалів, методи їх створення, масштаби, вимоги до змісту та оформлення, якості виготовлення тощо, регламентується галузевими нормативними документами.
Зокрема, за змістом пункту 1.1 Інструкції про порядок створення і розмноження лісових карт, затвердженої Держлісгоспом СРСР 11.12.1986 (до 04.01.2011, у подальшому - Інструкції про порядок ведення державного лісового кадастру і первинного обліку лісів, затвердженої наказом Державного комітету лісового господарства України від 01.10.2010 № 298), планшети лісовпорядкування відносяться до планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування, а частина друга зазначеної Інструкції присвячена процедурі їх виготовлення.
Згідно з п. 5 Прикінцевих положень ЛК України визначено, що до одержання в установленому порядку державними лісогосподарськими підприємствами державних актів на право постійного користування земельними лісовими ділянками, документами, що підтверджують це право на раніше надані землі, є планово-картографічні матеріали лісовпорядкування.
Отже, при вирішенні питання щодо перебування земельної лісової ділянки в користуванні державного лісогосподарського підприємства, планово-картографічні матеріали можуть бути належним доказом у справі, виходячи зі змісту інформації, яку вони містять. Подібні за змістом висновки наведено у постановах Верховного Суду України та Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16, від 13.06.2018 у справі № 369/1777/13-ц, від 13.11.2019 у справі № 361/6826/16.
Окрім того, у постановах Верховного Суду по справах № 360/1998/18 від 31.03.2021, № 380/375/17 від 06.04.2021, № 369/9900/16 від 15.07.2020, № 369/16416/18 від 09.06.2021, №359/11910/14 від 16.06.2021, № 369/16317/18 від 24.11.2021 вказано про те, що планово-картографічні матеріали лісовпорядкування є належними доказами підтвердження права державної власності на землі лісогосподарського призначення (п. 5 Прикінцевих положень ЛК України) та наявності права виключно в уповноваженого органу державної влади на розпорядження такою категорією земель.
Положеннями ч. 1ст. 92 ЗК України встановлено, що право постійного користування земельною ділянкою це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку.
Землі, надані у постійне користування спеціалізованим державним лісогосподарським підприємствам для ведення лісового господарства, належать до земель лісогосподарського призначення, а документами, що підтверджують це право на раніше надані землі, є планово-картографічні матеріали лісовпорядкування.
Як вбачається з матеріалів справи, земельна ділянка з кадастровим номером 2623287000:02:001:0012 сформована в результаті інвентаризації за рахунок земель державної власності лісового фонду, які з 2001 року перебувають у постійному користування Коломийського спеціалізованого агролісгоспу ОКП "Івано-Франківськоблагроліс".
Згідно листа Коломийського спеціалізованого агролісгоспу №94 від 03.06.2025 земельна ділянка з кадастровим номером 2623287000:02:001:0012 згідно матеріалів лісовпорядкування знаходиться в кварталі № 76 вид. 21 Запрутської технічної дільниці в межах населеного пункту села Спас Нижньовербізької територіальної громади та накладається на земельні ділянки лісового фонду агролісгоспу, площа перетину якого складає 96,8647%.
Статтею 9 ЛК передбачено, що право комунальної власності на ліси реалізується територіальними громадами безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування.
У статті 30 ЛК України зазначено, що обласні ради, серед іншого, передають у власність, надають у постійне користування земельні лісові ділянки на землях спільної власності відповідних територіальних громад.
Отже, розпорядником земель лісового фонду державної власності на землях спільної власності територіальних громад є Івано-Франківська обласна рада.
Частиною 1 ст. 117 ЗК України визначено, що передача земельних ділянок державної власності у комунальну власність чи навпаки здійснюється за рішеннями відповідних органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, які здійснюють розпорядження землями державної чи комунальної власності відповідно до повноважень, визначених цим Кодексом.
У рішенні органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у державну чи комунальну власність зазначаються кадастровий номер земельної ділянки, її місце розташування, площа, цільове призначення, відомості про обтяження речових прав на земельну ділянку, обмеження у її використанні.
На підставі рішення органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у державну чи комунальну власність складається акт приймання-передачі такої земельної ділянки.
Рішення органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у державну чи комунальну власність разом з актом приймання-передачі такої земельної ділянки є підставою для державної реєстрації права власності держави, територіальної громади на неї.
Відповідно до ст. 149 Земельного кодексу України земельні ділянки, надані у постійне користування із земель державної та комунальної власності, можуть вилучатися для суспільних та інших потреб за рішенням органів державної влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування.
Вилучення земельних ділянок здійснюється за письмовою згодою землекористувачів, а в разі незгоди землекористувачів - у судовому порядку, крім випадків, передбачених абзацом другим цієї частини.
Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2, 7 ст. 20 ЗК України віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень.
Зміна цільового призначення земельних ділянок здійснюється за проектами землеустрою щодо їх відведення.
Зміна цільового призначення земельних ділянок природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення, історико-культурного, лісогосподарського призначення, що перебувають у державній чи комунальній власності, здійснюється за погодженням з Кабінетом Міністрів України.
У відповідності до ч. 1 ст. 19 ЗК України землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії: землі сільськогосподарського призначення, землі житлової та громадської забудови, землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення, землі оздоровчого призначення, землі рекреаційного призначення, землі історико-культурного призначення, землі лісогосподарського призначення; землі водного фонду, землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення.
У частині 2 цієї статті вказано, що земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадян чи юридичних осіб, можуть перебувати у запасі.
Згідно наказу Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області від 08.12.2020 №36-ОТГ Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність, земельна ділянка з кадастровим номером 2623287000:02:001:0012 належить до земель запасу.
Принагідно слід зазначити, що матеріали справи не містять будь-яких доказів відмови Коломийського спеціалізованого агролісгоспу ОКП "Івано-Франківськоблагроліс" від права постійного користування земельною ділянкою, що є дотичною до предмету спору, як і нема доказів того, що право постійного користування земельною ділянкою, у визначеному законом порядку- припинялось чи земельна ділянка рішенням обласної ради передавалась з державної власності у комунальну.
Враховуючи викладене, наказ ГУ Держгеокадастру Івано-Франківської області від 08.12.2020 №36-ОТГ "Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність" прийнятий усупереч вимог законодавства, а отже реєстрація за Нижньовербізькою сільською радою права комунальної власності на зазначену земельну ділянку є незаконною та свідчить про її незаконне вибуття з володіння держави в особі розпорядника цієї землі Івано-Франківської обласної ради.
Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 Цивільного кодексу України).
Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.
Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 листопада 2021 року у справі №359/3373/16-ц (провадження № 14-2цс21) зроблено висновок, що "Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18), від 02 липня 2019 року у справі № 48/340 (провадження № 12-14звг19), від 22 жовтня 2019 року у справі № 923/876/16 (провадження № 12-88гс19) та багатьох інших.
Застосування судом того чи іншого способу захисту має приводити до відновлення порушеного права позивача без необхідності повторного звернення до суду. Судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту. Такі висновки сформульовані в постановах Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18 (провадження № 12-204гс19, пункт 63), від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (провадження № 12-80гс20, пункт 6.13), від 16 лютого 2021 року у справі № 910/2861/18 (провадження № 12-140гс19, пункт 98)".Спосіб захисту опосередковується позовною вимогою, яка втілює безпосередню мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинено порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.
Надаючи правову оцінку належності обраного прокурором способу захисту, суди повинні зважати й на його ефективність з погляду Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція). У § 145 рішення від 15.11.1996 у справі "Чахал проти Сполученого Королівства" (Chahal v. the United Kingdom, заява № 22414/93, [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ, Суд) зазначив, що стаття 13 Конвенції гарантує на національному рівні ефективні правові способи для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати особі такі способи правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави-учасниці Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань.
Згідно ч. ч. 1, 3, 4 ст. 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав, тобто визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі.
Тобто, державна реєстрація земельної ділянки полягає у внесенні до Державного земельного кадастру відомостей про її формування та присвоєння їй кадастрового номера.
Кадастровий номер є ідентифікатором земельної ділянки у Державному земельному кадастрі, присвоюється їй при здійсненні державної реєстрації та скасовується у разі скасування такої державної реєстрації земельної ділянки (ч. ч. 1, 2, 6 ст. 16, ч. 9 ст. 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр»).
Державна реєстрація земельної ділянки здійснюється при її формуванні шляхом відкриття Поземельної книги, яка містить відомості про земельну ділянку, у тому числі щодо її цільового призначення (категорія земель, вид використання в межах певної категорії земель) та обмежень у її використанні. Однак, у разі скасування державної реєстрації земельної ділянки Поземельна книга на неї закривається (ст. 15, ч. 1 ст. 24, ч.ч. 2, 4 ст. 25 Закону України «Про Державний земельний кадастр»).
Частиною 13 ст. 79-1 ЗК України, ч. 10 ст. 24 Закону України "Про Державний земельний кадастр", п.114 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 № 1051, передбачено вичерпний перелік підстав для скасування державної реєстрації земельної ділянки.
Зокрема, земельна ділянка припиняє існування як об`єкт цивільних прав, а її державна реєстрація скасовується, поміж іншого, у разі скасування державної реєстрації земельної ділянки на підставі судового рішення внаслідок визнання незаконною такої державної реєстрації.
При цьому, ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки допускається виключно з одночасним припиненням таким рішенням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо такої земельної ділянки.
Відомості про земельну ділянку у разі скасування її державної реєстрації набувають статусу архівних за рішенням Державного кадастрового реєстратора, відображаються на кадастровій карті в архівному шарі даних геоінформаційної системи, зберігаються в Державному земельному кадастрі постійно разом з відомостями про відповідного Державного кадастрового реєстратора, дату та час набуття статусу архівних такими відомостями.
З огляду на викладене, єдиною підставою для скасування в Державному земельному кадастрі незаконної державної реєстрації земельної ділянки є судове рішення про скасування такої державної реєстрації.
Разом з тим, державна реєстрація речових прав на земельні ділянки, у відповідності до ч. 10 ст. 79-1 ЗК України, здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі.
Право власності на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації цих прав та оформлюється згідно Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (ст. ст. 125, 126 ЗК України).
Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, у відповідності до ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Однією із підстав проведення державної реєстрації права власності є судове рішення, що набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно (п. 9 ч. 1 ст. 27 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень").
У відповідності до ч. 4 ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав на земельну ділянку проводиться виключно за наявності в Державному земельному кадастрі відомостей про зареєстровану земельну ділянку.
У разі скасування державної реєстрації земельної ділянки у Державному реєстрі прав закриваються розділ та реєстраційна справа щодо цього об`єкта нерухомого майна, які не підлягають поновленню, а присвоєний йому реєстраційний номер скасовується (ст. 14 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).
Згідно ч. 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню, крім випадків, передбачених п. 1 ч. 7 ст. 37 цього Закону.
У разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються.
Оскільки державна реєстрація речових прав на нерухоме майно є офіційним визнанням і підтвердженням державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, то відповідний запис формально наділяє відповідача певними юридичними правами щодо земельної ділянки і одночасно позбавляє відповідних прав законного власника – державу.
Зважаючи на те, що у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та у Державному земельному кадастрі державної реєстрації з порушенням вимог чинного законодавства зареєстровано право комунальної власності на земельну ділянку лісового фонду державної власності, відновити становище, яке існувало до порушення, можливо лише в порядку скасування в Державному земельному кадастрі державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером 2623287000:02:001:0012 площею 2,0391 га та скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень державну реєстрацію права власності Нижньовербізької сільської ради на земельну ділянку з кадастровим номером 2623287000:02:001:0012 площею 2,0391 га.
Принагідно, суд звертає увагу, що рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування за умови його невідповідності закону не тягне тих юридичних наслідків, на які воно спрямоване (постанови Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року у справі № 911/3681/17 (провадження № 12-97гс19, пункт 39), від 15 жовтня 2019 року у справі № 911/3749/17 (провадження № 12- 95гс19, пункт 6.27), від 22 січня 2020 року у справі № 910/1809/18 (провадження № 12-148гс19, пункт 35), від 01 лютого 2020 року у справі № 922/614/19 (провадження № 12-157гс19, пункт 52)). Тому під час розгляду справи, в якій на вирішення спору може вплинути оцінка рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування як законного або протиправного, не допускається відмова у позові з тих мотивів, що рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування не визнане судом недійсним, або що таке рішення не оскаржене, відповідна позовна вимога не пред`явлена. Під час розгляду такого спору слід виходити з принципу «суд знає закони» (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 587/430/16-ц (провадження № 14-104цс19, пункт 50), від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17 (провадження № 12-161гс19, пункт 84), від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (провадження № 14-364цс19, пункт 101) та інші).
У пунктах 142, 150 постанови Велика Палата Верховного Суду дійшла до висновку, що «під час розгляду справи, у якій на вирішення спору може вплинути оцінка рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування як законного або протиправного, не допускається відмова в позові з тих мотивів, що рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування не визнане недійсним або що таке рішення не оскаржене, відповідна позовна вимога не пред`явлена».
Подібні за змістом правові висновки наведені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц та у постанові від 22.06.2022 у справі № 76/1795/20.
Застосування судом того чи іншого способу захисту має приводити до відновлення порушеного права позивача без необхідності повторного звернення до суду. Судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту. Такі висновки сформульовані в постановах Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі № 910/3009/18, від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19, від 16.02.2021 у справі № 910/2861/18.
Перелік способів захисту земельних прав викладений у ч. 3 ст. 152 ЗК України, якою, зокрема передбачено і застосування інших, передбачених законом способів.
Власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. (ч. 2 ст. 152 ЗК України).
Способи захисту речових прав можна реалізувати також шляхом подання віндикаційного та негаторного позовів відповідно.
У свою чергу ефективний спосіб захисту можна обрати тільки за умови врахування правового режиму об`єктів захисту – у даному випадку земель лісогосподарського призначення.
Позовні вимоги прокурора у цій справі спрямовані на захист права власності Держави на землі лісового фонду.
У постанові Верховного Суду від 29.05.2025 у справі № 918/938/23 у спорі, що виник у подібних до цієї справи № 917/611/25, Верховний Суд у складі судової палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду, зазначив, що серед способів захисту речових прав цивільне законодавство виокремлює, зокрема, витребування майна з чужого незаконного володіння (стаття 387 ЦК України) й усунення перешкод у здійсненні права користування та розпоряджання майном (стаття 391 ЦК України).
Зазначені способи захисту можуть бути реалізовані шляхом подання віндикаційного та негаторного позовів відповідно.
Предметом віндикаційного позову є вимога власника, який не є фактичним володільцем індивідуально-визначеного майна, до особи, яка незаконно фактично володіє цим майном, про повернення його з чужого незаконного володіння.
Негаторний позов – це позов власника, який є фактичним володільцем майна, до будь-якої особи про усунення перешкод, які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном.
Визначальним критерієм для розмежування віндикаційного та негаторного позовів є наявність або відсутність в особи права володіння майном на момент звернення з позовом до суду. Віндикаційний і негаторний позови є взаємовиключними. При цьому одна з умов застосування як віндикаційного, так і негаторного позову відсутність між позивачем і відповідачем договірних відносин, оскільки в такому разі здійснюється захист порушеного права власності за допомогою зобов`язально-правових способів захисту.
Виходячи з викладеного Нижньовербізька сільська рада, за якою зареєстроване право власності на спірну земельну ділянку, яка при цьому відноситься до земель лісового фонду, за принципом реєстраційного підтвердження володіння є володільцем спірної земельної ділянки.
Натомість Держава, за якою не зареєстроване право власності на спірну земельну ділянку, не є його володільцем. 
Тому в цьому разі права Держави в особі Івано-Франківської обласної ради, яка вважає себе власниками такого об`єкта, не можуть захищатися негаторним позовом, оскільки це є позов володіючого власника до неволодіючого невласника.
Спірна земельна ділянка вибула з володіння держави, передача її у власність не погоджувалася та відбулася поза волею розпорядника.
Отже, належним способом захисту у таких випадках відповідає позовна вимога про витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння в порядку віндикації.
Підсумовуючи викладене, господарський суд доходить висновку, що обраний прокурором спосіб захисту порушених прав держави є ефективним, відповідає змісту порушеного права та інтересу, призведе до реального відновлення інтересів держави у спірних правовідносинах, який узгоджується з положеннями ст. 16 ЦК України та ст. 152 ЗК України. 
З аналізу наведеного вище, позов про усунення перешкод шляхом скасування державної реєстрації земельних ділянок в Державному земельному кадастрі та державної реєстрації права власності на спірні земельні ділянки в Державному реєстрі прав на нерухоме майно та витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння підлягає задоволенню.

Щодо наявності підстав для здійснення прокуратурою представництва інтересів держави в суді у спірних правовідносинах, господарський суд зазначає таке.
Згідно п. 3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
Відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави в разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.
Частиною 4 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру"визначено, що наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.
Відповідно до ч. 4 ст. 53 ГПК України, прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує: 1) в чому полягає порушення інтересів держави, 2) необхідність їх захисту, 3) визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає 4) орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції в спірних правовідносинах.
Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу (ч. 4 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру").
Системне тлумачення положень ст. 53 ГПК України та ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" дозволяє дійти висновку, що прокурор здійснює представництво у суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати такий захист у спірних правовідносинах; 2) якщо немає органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах (висновок викладений у постановах Верховного Суду від 31.10.2019 у справі № 923/35/19, від 23.07.2020 у справі № 925/383/18).
Прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу.
Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк. Звертаючись до відповідного компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.
Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню, тощо.
Вирішуючи питання щодо наявності підстав для представництва, суд не повинен установлювати саме протиправність бездіяльності компетентного органу чи його посадової особи. Частиною 7 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру"передбачено, що в разі встановлення ознак адміністративного чи кримінального правопорушення прокурор зобов`язаний здійснити передбачені законом дії щодо порушення відповідного провадження. Відтак, питання про те, чи була бездіяльність компетентного органу протиправною та які її причини, суд буде встановлювати за результатами притягнення відповідних осіб до відповідальності. Господарсько-правовий спір між компетентним органом, в особі якого позов подано прокурором в інтересах держави, та відповідачем не є спором між прокурором і відповідним органом, а також не є тим процесом, у якому розглядається обвинувачення прокурором посадових осіб відповідного органу у протиправній бездіяльності.
Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження його бездіяльності. Якщо прокурору відомо причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові, але якщо з відповіді компетентного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим ( подібні за правовим змістом висновки викладено у п. 38 - 40, 42, 43 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18).
Отже, прокурор, звертаючись до суду в інтересах держави, має визначити компетентний орган та довести, у чому полягає невжиття компетентним органом заходів для захисту порушених прав, які підлягають захисту у спосіб, який обрав прокурор, і зокрема, захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах.
Подання Коломийською окружною прокуратору позовної заяви обумовлено необхідністю відновлення та захисту порушених інтересів держави, які полягають у неухильному дотриманні природоохоронного законодавства України та пред`являвся в інтересах держави в особі Івано-Франківської обласної ради, яка є органом уповноваженим державою здійснювати функції у відповідних спірних правовідносинах.
Так, Коломийською окружною прокуратурою повідомлено Івано-Франківську обласну раду листом №53/1-1617ВИХ-25 від 19.06.2025 про виявлені порушення законодавства при зміні цільового призначення та розпорядженні земельними ділянками лісового фонду та про намір звернутися до суду із відповідним позовом.
Враховуючи вищезазначене та зважаючи на те, що позивач самостійно не звернувся до суду з позовом, який би відповідав вимогам процесуального законодавства та мав змогу захистити інтереси держави, що свідчить про неналежний захист позивачем законних інтересів держави, суд приходить до висновку про підтвердження прокурором підстав для представництва інтересів держави.
Підсумовуючи викладене, господарський суд задовольняє позовні вимоги повністю.
З урахуванням приписів ст.129 ГПК України та результату вирішення спору (позов задоволено), суд приходить до висновку про відшкодування прокуратурі за рахунок відповідача судового збору по справі.
Керуючись ст. 2, 4, 13, 42, 53, 73, 74, 86, 129, 165, 202, 236, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

в и р і ш и в :
позов задовольнити.

Припинити за Нижньовербізькою сільською радою (код ЄДРПОУ 04354083) у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно право власності на земельну ділянку площею 2,0391 з кадастровим номером 2623287000:02:001:0012 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2286401826232, номер відомостей про речове право 56518129, дата державної реєстрації 04.02.2021).

Скасувати державну реєстрацію земельної ділянки площею 2,0391 з кадастровим номером 2623287000:02:001:0012 на території Нижньовербізької сільської ради Коломийського району Івано-Франківської області.

Витребувати у власність держави в особі Івано-Франківської обласної ради (вул. Михайла Грушевського, 21, м. Івано-Франківськ, Івано-Франківська обл, 76015, код ЄДРПОУ: 00022510) із незаконного володіння Нижньовербізької сільської ради Коломийського району Івано-Франківської області земельну ділянку площею 0,3372 га, що є частиною земельної ділянки з кадастровим номером 2623287000:02:001:0012 в координатних межах та конфігурації накладення на землі лісового фонду згідно поворотних точок № 1 (координати Х:5370196,03; Y:322742,04), № 2 (координати Х:5370215,96; Y:322778,07), № 3 (координати Х:5370209,12; Y:322781,18), № 4 (координати Х:5370197,09; Y:322799,34), № 5 (координати Х:5370197,63; Y:322817,69), № 6 (координати Х:5370187,40; Y:322834,96), № 7 (координати Х:5370164,00; Y:322835,89), № 8 (координати Х:5370157,13; Y:322828,11), № 9 (координати Х:5370166,96; Y:322808,59), № 10 (координати Х:5370164,86; Y:322805,22), № 11 (координати Х:5370157,12; Y:322807,10), № 12 (координати Х:5370154,67; Y:322802,18), № 13 (координати Х:5370155,93; Y:322796,08), № 14 (координати Х:5370146,08; Y:322793,66), № 15 (координати Х:5370141,17; Y:322783,35), № 16 (координати Х:5370144,78; Y:322772,88), № 17 (координати Х:5370159,07; Y:322769,72), № 18 (координати Х:5370182,11; Y:322777,44), № 19 (координати Х:5370184,08; Y:322772,44), № 20 (координати Х:5370180,00; Y:322759,59), № 21 (координати Х:5370182,91; Y:322750,97).

Стягнути з Нижньовербізької сільської ради (вул. Довбуша,1, с. Нижній Вербіж, Коломийський район, Івано-Франківська область, 78218, код ЄДРПОУ 04354083) на користь Івано-Франківської обласної прокуратури (вул. Грюнвальдська, 11, м. Івано-Франківськ, Івано-Франківська область, 76018; ідентифікаційний код 03530483; рахунок (ІВАN) UA668201720343120001000003924, банк отримувача: Державна казначейська служба України, м. Київ, код банку отримувача - МФО 820172) 7507,20 грн судового збору. 
Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду або якщо розгляд справи здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.
Повне рішення складено 01.06.2026.

Суддя С. М. Кобецька