Справа № 215/9520/25 
2/215/1396/26 

Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2026 року Тернівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Данилевського М.А., за участю секретаря судових засідань Потніченко Ю.В., представника відповідача Русанової В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Кривому Розі в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення моральної шкоди завданої джерелом підвищеної небезпеки,

В С Т А Н О В И В:

12 грудня 2025 року ОСОБА_1 (позивач) через свого представника адвоката Яводчака Олександра Васильовича звернувся до суду з позовною заявою до Акціонерного товариства «Українська залізниця» (відповідач) про стягнення моральної шкоди завданої джерелом підвищеної небезпеки внаслідок смерті батька позивача. 
Ухвалою суду від 20.01.2026 Тернівським районним судом міста Кривого Рогу відкрито провадження у справі та справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження. 

Короткий зміст позовних вимог та виклад позицій учасників справи. 

Позивачі звернулися до суду з цим позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що ОСОБА_1 (далі - Позивач) є сином ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_2 внаслідок дорожньо-транспортної пригоди від травм, несумісних з життям, унаслідок дії джерела підвищеної небезпеки - локомотива ЧС2 №514 (ТЧ-8 Дніпро), що належить АКЦІОНЕРНОМУ ТОВАРИСТВУ «УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ» (далі - Відповідач), під керуванням машиніста локомотива ОСОБА_3 (ТЧ-2 Кривий Ріг) та помічника машиніста ОСОБА_4 (ТЧ-2 Кривий Ріг). 
Відповідно до Акту службового розслідування аварії форми ЦРБО-2, затвердженого 11.07.2025 року, події 06.07.2025 року розвивалися у такій послідовності:
09:47 - Пасажирський поїзд №33 сполученням Ясиня-Кривий Ріг Головний у складі електровоза ЧС2 №514 (ТЧ-8 Дніпро) під керуванням машиніста ОСОБА_3 та помічника машиніста ОСОБА_4 прибув на колію №II станції Рокувата.
09:48 - 09:52 - Черговою по станції (ДСП) ОСОБА_5 та черговою по вокзалу ОСОБА_6 було виконано всі передбачені технологічним процесом оповіщення по радіозв`язку та гучномовній системі про відправлення поїзда.
09:52 - Поїзд №33 відправився зі станції згідно з графіком руху.
09:55 - ДСП ОСОБА_5 отримала повідомлення від машиніста ОСОБА_3 про застосування екстреного гальмування та наїзд на людину. Машиніст уточнив, що постраждалий з`явився на коліях раптово, вибігши з-за будівлі, розташованої на міжколії II–I в районі стрілочного переводу №30.
09:54 - 10:20 - Оператором при ДСП ОСОБА_7 здійснено екстрене інформування служб залізниці та державних екстрених служб: ДНЦ-2 ОСОБА_8 , ДС Рокувата ОСОБА_9 , ДСЗ ОСОБА_10 , ГУНП (тел. 102, рег. №233594464), диспетчера швидкої медичної допомоги 103 ОСОБА_11 та ДСНС (тел. 101).
10:26 - Фельдшером бригади швидкої медичної допомоги №400 констатовано смерть ОСОБА_2 на місці події від травм, несумісних із життям.
Згідно з висновком судово-медичної експертизи трупа №20250704030001581 від 21.07.2025, причиною смерті стала сполучена тупа травма тіла, несумісна з життям. 
За фактом загибелі особи Відділенням поліції №3 Криворізького РУП ГУНП в Дніпропетровській області внесено відомості до ЄДРДР за №1202504123000152 від 06.07.2025. Постановою слідчого від 24.09.2025 Позивача ( ОСОБА_1 ) визнано потерпілим у цьому кримінальному провадженні.
Відповідно до статей 1167, 1187 ЦК України, оскільки залізничний локомотив є джерелом підвищеної небезпеки, володілець такого джерела (АТ «Українська залізниця») несе цивільно-правову відповідальність за шкоду, заподіяну його діяльністю, незалежно від наявності вини.
Оскільки машиніст ОСОБА_3 та його помічник перебували у трудових відносинах з Відповідачем і виконували свої службові обов`язки, відповідно до ст. 1172 ЦК України обов`язок щодо відшкодування шкоди покладається безпосередньо на роботодавця - АТ «Укрзалізниця».
Відповідно до ч. 5 ст. 1187 ЦК України, володілець джерела підвищеної небезпеки звільняється від відповідальності лише у двох випадках: якщо доведе, що шкода виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Матеріали справи свідчать про відсутність будь-якого умислу загиблого на вчинення самогубства або свідомого бажання настання смерті.
Закон визначає, що у разі смерті фізичної особи моральна шкода відшкодовується її найближчим родичам, зокрема дітям. Позивач як рідний син загиблого має безумовне право на компенсацію душевних страждань, спричинених втратою батька.
Загибель батька завдала Позивачу невиправних втрат немайнового характеру, які мають тривалий та незворотний характер. Раптова, насильницька та передчасна смерть близької людини під колесами багатотонного поїзда викликала у Позивача тривалий психологічний стрес, гострий емоційний біль та відчуття безпорадності. Позивач повністю позбавлений батьківського спілкування, моральної підтримки, порад та турботи. Порушено звичний уклад життя та родинні зв`язки, що суттєво знизило якість життя Позивача і вимагає від нього значних додаткових зусиль для психологічної реадаптації. Усвідомлення характеру тілесних ушкоджень батька та мук, які він переніс безпосередньо під час наїзду локомотива, посилюють душевні страждання сина.
Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України (Постанова №4 від 31.03.1995 р.), при розрахунку суми відшкодування, якщо межі не встановлені договором, суд має керуватися критеріями розумності, виваженості та справедливості, а також враховувати показники мінімальної заробітної плати (МЗП), що діють на момент розгляду справи.
Позивач оцінює завдану йому моральну шкоду у 75 місячних розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої на 01 січня 2025 року (згідно зі ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» розмір МЗП становить 8 000,00 грн):
Зазначена сума виступає лише грошовим еквівалентом, здатним частково компенсувати та пом`якшити перенесені душевні муки.
На підставі викладеного позивач просить суд стягнути з АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ» на користь ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 600 000 гривень як відшкодування моральної шкоди, завданої смертю батька.
Представник відповідача надав суду відзив на позовну заяву, суть якого зводиться до наступного. 
АТ «Укрзалізниця» позовні вимоги не визнає в повному обсязі та просить суд відмовити у задоволенні позову. Своє заперечення Відповідач обґрунтовує на відсутності вини локомотивної бригади, грубій необережності самого загиблого, недоведеності заявленого розміру моральної шкоди. 
Локомотивна бригада (машиніст та помічник) діяла чітко відповідно до інструкцій. Помітивши сторонню особу біля колій, машиніст неодноразово подавав гучні звукові сигнали. Коли потерпілий раптово вискочив із-за споруди на відстані, що не дозволяла уникнути наїзду (при швидкості 34 км/год), машиніст негайно застосував екстрене гальмування з подачею піску під колісні пари.
Комісійне обстеження підтвердило, що локомотив, гальмівне обладнання, звукові та світлові сигнали, а також швидкостеміри були повністю справними. Завищення тиску в гальмівній магістралі не зафіксовано.
Відповідно до медичних довідок, машиніст і помічник пройшли передрейсовий та післярейсовий огляди. Показники здоров`я були в нормі, стан алкогольного сп`яніння відсутній.
Згідно з Актом від 11.07.2025, дії локомотивної бригади та працівників станції визнані правильними та оперативними. Вини Відповідача в настанні аварії не вбачається. Натомість потерпілий допустив грубу необережність, зокрема порушив Правил безпеки: аварія сталася виключно через особисту необережність загиблого, який грубо порушив Правила безпеки громадян на залізничному транспорті України (зокрема, п.п. 2.2, 2.3, 2.5, 2.6, 2.7, 2.8). Свідомо знехтував небезпекою: потерпілий з власної ініціативи перебував у небезпечній зоні, ходив по коліях, ігнорував гучні звукові сигнали локомотива та раптово почав перетинати колію перед поїздом на відстані, значно меншій за безпечні 400 метрів.
Відповідно до ч. 2 ст. 1193 ЦК України, якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню шкоди, розмір відшкодування має бути зменшений або у відшкодуванні може бути повністю відмовлено.
Крім того, позивачем не доведено наявність моральної шкоди, та її не співмірність. 
Позивач не надав жодних належних та допустимих доказів, які б підтверджували глибину його душевних страждань, погіршення стану здоров`я, неможливість відновлення попереднього стану або вимушені зміни у життєвих стосунках. Сам факт ДТП не є безумовною підставою для задоволення позову на заявлену суму.
Заявлена сума у 600 000 грн є надмірною. Вона не відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості і може призвести до безпідставного збагачення Позивача.
В умовах воєнного стану АТ «Укрзалізниця» перебуває в режимі жорсткої економії. Стягнення такої великої суми є невиправдано обтяжливим для підприємства і може негативно вплинути на виплату заробітної плати іншим працівникам.
Враховуючи викладене, відповідач просив у задоволенні позову відмовити. 
Представник позивача та позивач у судове засідання не з`явилися, про дату та місце розгляду справи повідомленні в установленому законом порядку, просили розглянути справу без їх участі.
Представник відповідача у судовому засідання просив у задоволенні позовних вимог відмовити з підстав зазначених у відзиві. 

Фактичні обставини, встановлені судом, висновки та мотиви суду . 

Судом встановлено, що 06.07.2025 о 09:47 поїзд №33 сполученням Ясиня - Кривий Ріг-Головний (електровоз ЧС2 №514, ТЧМ ОСОБА_3 , явка 05:50, депо приписки ТЧ-2) прибув на колію №II станції. О 09:48 ДСП ОСОБА_5 , яка працювала в денну зміну з 08:00, приготувала маршрут відправлення з колії №II на станцію Вечірній Кут та проінформувала про це машиніста поїзда №33 по поїзному радіозв`язку. О 09:50 по гучномовному вокзальному оповіщенню черговий по вокзалу ОСОБА_6 сповістила про відправлення поїзда №33. О 09:52 ДСП ОСОБА_5 по гучномовному парковому зв`язку оголосила про відправлення пасажирського поїзда з колії №II на станцію Вечірній Кут. Поїзд №33 відправився з колії №II о 09:52, як це передбачено графіком руху поїздів. 06.07.2025 року ДСП ОСОБА_5 по поїзному радіозв`язку о 09:55 отримала інформацію від машиніста пасажирського поїзда №33 про застосування екстреного гальмування при відправленні з колії №II на станцію Вечірній Кут та наїзд на людину. О 09:56 від ТЧМ ОСОБА_3 було отримано уточнення, що постраждалий із ознаками життя на колії з`явився раптово із-за будівлі, що знаходиться на міжколії II– I в районі стрілочного переводу №30. Оператор при ДСП ОСОБА_7 отриману інформацію передала: о 09:54 ДНЦ-2 Барсук О.В.; о 09:55 ДС Рокувата Яременко Т.І.; о 09:56 ДСЗ Рокувата ОСОБА_12 ; о 09:57 оператора ГУНП по тел. 102, реєстраційний №233594464; о 09:58 диспетчера 103 ОСОБА_11 ; о 10:20 оператора ДСНС України по тел. 101 ОСОБА_13 (за вимогою працівників бригади №400 швидкої допомоги).
О 10:24 на місце події прибули бригада швидкої допомоги, представники служби порятунку та Тернівського відділення Криворізького відділу поліції. О 10:26 фельдшером бригади №400 швидкої допомоги констатовано смерть потерпілого. В результаті слідчо-оперативних дій було встановлено особу потерпілого - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 .
За фактом смертельного травмування ОСОБА_2 , яке сталося 06.07.2025 на колії №2 станції Рокувата, відомості внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань №12025041230001521 від 06.07.2025 за ознаками ч.3 ст. 276 КК України.
Відповідно до п.7 Порядку розслідування та обліку нещасних випадків невиробничого характеру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.03.2001 № 270 та стандарту Акціонерного товариства «Українська залізниця» СТП 07-005/2019 «Порядок службового розслідування транспортних подій», з метою встановлення технічних і організаційних причин виникнення аварії та розроблення заходів щодо їх запобігання, було проведено службове розслідування аварії, внаслідок якої загинув ОСОБА_2 , зібрано пояснення та докази, проведено огляди.
Як вбачається з Акту службового розслідування аварії від 11.07.2025 (далі – Акт від 11.07.2025), протоколів оперативних нарад, 06.07.2025 при відправленні зі станції Рокувата локомотивна бригада Криворізького локомотивного депо у складі машиніста електровоза ОСОБА_3 (стаж на посаді 27 років 02 міс. 23 дні) та помічника машиніста ОСОБА_4 (стаж на посаді 09 років 07 міс.07дн.) побачила на відстані, що між другою та третьою коліями слідувала стороння особа, вздовж колії. Машиніст неодноразово подавав сигнал великої гучності, після чого стороння особа зникла з поля зору за штучною спорудою (БлокПост), але машиніст далі продовжував подавати сигнали великої гучності. Коли машиніст прослідував 600 метрів від станції Рокувата та під`їхав до штучної споруди, стороння особа вискочила із-зі штучної споруди. Машиніст при швидкості 34км/год, з розрядкою гальмівної магістралі до 0 кгс/см2, негайно застосував екстрене гальмування з подаванням піску під колісні пари. Машиніст почув удар з правого боку локомотива попереду. Уникнути наїзду на сторонню особу не вдалося. Про екстрене гальмування та вимушену зупинку через зіткнення сторонньої особи зі складом поїзда №33 на 59км станції Рокувата помічник машиніста Каперко С.В. по радіозв`язку доповів ДСП станції Рокувата Курочці К.А. та черговому по депо ТЧ-2 ОСОБА_14 .
Відповідно до Акту первинного обстеження місця аварії від 06.07.2025 станції Рокувата випадок стався у світлий час доби, інфраструктура станції в справному стані.
Згідно Акту перевірки роботи двостороннього паркового зв`язку на території станції Рокувата від 07.07.2025 прилади двостороннього паркового зв`язку працюють нормально, забезпечують надійність та стійкість, крім зон від маневрового світлофора М2 до вхідного світлофору Ч та від маневрового світлофора М1 до вхідного світлофора Н. 
Згідно виписки з журналу обліку проходження передрейсового медогляду локомотивних бригад в медпункті Дніпровське локомотивне машиніст електровоза ОСОБА_3 та помічник машиніста електровоза ОСОБА_4 були допущені до роботи в зміну 06.07.2025.
Згідно довідки про проходження 06.07.2025 післярейсового медичного огляду в здоров пункті Криворізького локомотивного депо показники тиску машиніста електровоза ОСОБА_3 та помічника машиніста електровоза ОСОБА_4 в нормі, тест на алкоголь негативний.
Як вбачається з Акту комісійного обстеження електровоза ЧС2 -514 № 1 від 06.07.2025, при проведенні огляду механічної частини, гальмівного обладнання, здійсненні перевірки подачі піску під колісні пари, роботи буферних фонарів, прожектора, звукових сигналів (свисток, тифон), роботи автогальм та ЕПГ зауважень не виявлено, швидкостемір справний.
За висновками оперативних нарад та за результатами службового розслідування (Акт від 11.07.2025) дії локомотивної бригади, працівників станції Рокувата є вірними та оперативними, вини локомотивної бригади у складі машиніста електровоза ОСОБА_3 та помічника машиніста електровоза ОСОБА_4 не вбачається. Травмування сторонньої особи ОСОБА_2 сталося через особисту необережність потерпілого, внаслідок порушення ним Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 19.02.1998 №54 (зі змінами №1059 від 22.11.2007):
п.2.2. Перед тим, як увійти в небезпечну зону (ступити на колію), потрібно впевнитись у відсутності поїзда (або локомотива, вагона, дрезини тощо). При наближенні поїзда до перону або платформи громадяни повинні стежити за звуковими сигналами, що подаються з локомотива, моторвагонного рухомого складу та іншого спеціального самохідного рухомого складу, уважно слухати оповіщення, що передаються по гучномовному зв`язку.
п.2.3.При наближенні поїзда (або локомотива, вагона, дрезини тощо) треба зупинитись поза межами небезпечної зони, пропустити його і, впевнившись у відсутності рухомого складу, що пересувається по сусідніх коліях, почати перехід. Пішоходам забороняється:
п. 2.5.Ходити по залізничних коліях та наближатися до них на відстань менше п`яти метрів.
п.2.6.Переходити і перебігати через залізничні колії перед поїздом (або локомотивом, вагоном, дрезиною тощо), що наближається, якщо до нього залишилося менше ніж 400 м.
п.2.8.Переходити та переїжджати залізничні колії при закритому положенні шлагбаума або при червоному світлі світлофора та звуковому сигналі переїзної сигналізації.
п.2.7.Переходити колію зразу після проходу поїзда (або локомотива, вагона, дрезини тощо), не впевнившись, що по сусідніх коліях не пересувається рухомий склад.
Таким чином, до смертельного травмування призвело грубе порушення потерпілим вимог п.п. 2.2, 2.3, 2.5, 2.6, 2.7 Правил безпеки громадян на залізничному транспорті.
Вищенаведені документальні докази вказують на відсутність вини Відповідача у транспортній аварії, що спричинила смерть ОСОБА_2 , та у заподіянні моральної шкоди Позивачу.
Фактичні обставини смертельного травмування батька позивача ОСОБА_2 встановлені судом Позивачем та Відповідачем не оспорюються. 
Відповідач не визнає як розмір заявленого відшкодування моральної шкоди, так і правові підстави для такого відшкодування, оскільки саме батьком позивача було умисно порушено ряд вимог Правил безпеки громадян на залізничному транспорті, що призвело до смертельного травмування останнього. 
З цього приводу суд зазначає наступне. 
Відповідно до частини першої статті 15, частини першої статті 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Положеннями статті 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, в тому числі, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
Частиною першою статті 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
За змістом пункту 1 частини другої статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.
Відповідно до частини другої статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.
Частиною першою статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (обов`язків).
Відповідно до вимог частин другої та п`ятої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
Отже, обов`язок доведення вини власника або володільця джерела підвищеної небезпеки покладено саме на власника або володільця джерела підвищеної небезпеки.
Така правова позиція висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 210/5258/16-ц (провадження № 14-463цс18) та постановах Верховного Суду від 08 листопада 2018 року у справі № 336/3665/16-ц (провадження № 61-44173св18), від 26 жовтня 2022 року у справі № 243/6516/21 (провадження № 61-4095св22), від 29 травня 2023 року у справі № 283/2536/21 (провадження № 61-2396св23), на які у своїй касаційній скарзі посилається відповідач.
Під непереборною силою необхідно розуміти, зокрема, надзвичайні або невідворотні за даних умов події (пункт 1 частини першої статті 263 ЦК України), тобто ті, які мають зовнішній характер. Під умислом потерпілого необхідно розуміти, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату (наприклад, суїцид).
Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом (частина друга статті 1193 ЦК України).
Згідно із частиною четвертою статті 1193 ЦК України суд може зменшити розмір відшкодування шкоди, завданої фізичною особою, залежно від її матеріального становища, крім випадків, коли шкоди завдано вчиненням злочину.
Положення статті 1193 ЦК України про зменшення розміру відшкодування з урахуванням ступеня вини потерпілого застосовуються і в інших випадках завдання шкоди майну, а також фізичній особі, однак у кожному разі підставою для цього може бути груба необережність потерпілого (перебування у нетверезому стані, нехтування правилами безпеки руху тощо), а не проста необачність.
Питання про те, чи є допущена потерпілим необережність грубою (частина друга статті 1193 ЦК України), у кожному конкретному випадку має вирішуватись з урахуванням фактичних обставин справи (характеру дії, обставин завдання шкоди, індивідуальних особливостей потерпілого, його стану тощо).
Судом, встановлено, що причиною загибелі ОСОБА_15 від нещасного випадку стала груба особиста необережність постраждалого, під час руху потягу, тому ця обставина не звільняє відповідача від цивільно-правової відповідальності, однак підлягає врахуванню судом при визначенні розміру відшкодування.
Матеріали справи не містять обставин, які б свідчили, що шкода була завдана внаслідок непереборної сили або умислу загиблого.
Суд встановив, що обставини щодо спричинення шкоди виникли не з вини відповідача, а з грубої необережності самого потерпілого, не є підставою для відмови у захисті порушеного права, оскільки за змістом зазначених норм матеріального права власник (володілець джерела підвищеної небезпеки) відповідає за шкоду без врахування вини та може бути звільнений від такої відповідальності лише за спричинення шкоди за наслідками непоборної сили або умислу потерпілого на завдання самому собі цієї шкоди.
Верховний Суд у постанові від 21 квітня 2021 року у справі № 450/4163/18 зазначив, що особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки (крім випадку відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки), є те, що володілець такого джерела зобов`язаний відшкодувати завдану шкоду незалежно від його вини. Разом із цим, відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого. Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди. У той же час чинне законодавство не передбачає такої підстави для звільнення від відповідальності в частині відшкодування моральної шкоди власника джерела підвищеної небезпеки, як вина потерпілого.
Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує що розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров"я потерпілого, тяжкість отриманого захворювання, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, характер моральних страждань і наслідків, що наступили.
При визначенні розміру моральної шкоди суд виходить з наступного. 
Суд враховує характер і тривалість моральних страждань позивача, у зв`язку із смертю батька, істотність вимушених змін у її життєвих стосунках, яка назавжди втратила турботу та підтримку близької людини, наслідки, що наступили, та їх невідворотність, також враховує, що нещасний випадок стався з вини батька позивача. Тому вважає, що справедливою компенсацією перенесених моральних страждань, пов`язаних із втратою близької людини та зміною звичного ритму життя, буде стягнення з відповідача моральної шкоди, яка підлягає вираженню у грошовому еквіваленті.
Смерть близької людини (батька) в будь-якому разі незалежно від причин настання смерті (травма на виробництві, смерть внаслідок кримінально протиправних дій чи смерть від природних причин тощо) є психотравмуючим впливом на сина, що призводить до моральних страждань та завдає шкоду. 
Суд вважає беззаперечним, що внаслідок смертельної травми отриманої батьком позивача, втрата близької особи (батька), безумовно порушило життєві плани позивача та призвело до додаткових зусиль з боку позивача на організації його життя, отже позивач зазнав моральних страждань. Проте суд не погоджується з вимогами позивача про відшкодування моральної шкоди у розмірі 600 000 гривень, оскільки визначений позивачем розмір моральної шкоди в цій сумі у даному випадку з урахуванням предмету спору та розміру позовних вимог, виходячи із загальних засад цивільного законодавства про справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 частини 1 статті 3 ЦК України) є надмірним відшкодуванням.
Діюче законодавство не передбачає об`єктивних критеріїв (розмірів) визначення точної суми відшкодування моральної шкоди завданої смертю близької людини внаслідок травми на виробництві, натомість наділяє суд свободою розсуду при визначенні суми відшкодування з урахуванням обставин справи виходячи з засад добросовісності, справедливості та розумності. 
Суд враховує той факт, що у справі відсутні достатні докази на підтвердження такої глибини душевних страждань та немайнових втрат позивача, які заслуговують на відшкодування моральної шкоди у визначеному позивачем розмірі. Позивачем не надано доказів, що ним вживалися додаткові зусилля щодо облаштування свого життя, звернення за психологічною допомогою до спеціалістів, перебування позивача на утриманні батька тощо, а тому вважає за необхідне, відповідно до характеру та розміру душевних страждань, завданих позивачу, з урахуванням загальних засад цивільного законодавства, справедливості, добросовісності та розумності зменшити розмір відшкодування моральної шкоди до 90 000 гривень, яка на думку суду буде необхідною та достатньою для справедливого відшкодування заданої шкоди з урахуванням викладених вище обставин. 
Врахувавши фактичні обставини справи, поведінку потерпілого, характер, глибину і тривалість душевних страждань позивача, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог щодо відшкодування моральної шкоди.
Визначаючи розмір моральної шкоди, суд врахує факт наявності грубої необережності потерпілого від нещасного випадку, характер та обсяг страждань позивача з урахуванням їх тривалості, істотності вимушених змін у їх життєвих обставинах. При цьому суд виходить із засад розумності, пропорційності та справедливості.
Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (рішення Європейського суду з прав людини від 12 липня 2007 року у справі "STANKOV v. BULGARIA", § 62,).
Доводи представника відповідача АТ «Українська залізниця» про те, що відсутність вини відповідача унеможливлює стягнення шкоди із підприємства, є безпідставними з огляду на таке.
Особливі правила статті 1187 ЦК України застосовуються тоді, коли шкоду завдано джерелом підвищеної небезпеки. Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини.
Згідно з частиною п`ятою статті 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
Оскільки, АТ «Українська залізниця» є законним володільцем джерела підвищеної небезпеки, саме воно є суб`єктом, який несе відповідальність, завдану джерелом підвищеної небезпеки.
Оскільки позивач, відповідно п. 1 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», звільнений від його сплати при зверненні до суду, суд вважає необхідним, стягнути з відповідача судовий збір в сумі 1211,20 грн. на користь держави.
Виходячи з викладеного вище, керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 89, 133-137, 141, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська Залізниця» про стягнення моральної шкоди завданої джерелом підвищеної небезпеки, задовольнити частково. 
Стягнути з Акціонерного товариства «Українська Залізниця» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 90 000 (дев`яносто тисяч) гривень. 
Стягнути з Акціонерного товариства «Українська Залізниця» на користь держави судовий збір в сумі 1211,20 грн. 
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. 
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повний текст рішення складено 09 червня 2026 року. 

Відомості про учасників справи згідно п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 .
Відповідач: Акціонерне товариство «Українська залізниця», місцезнаходження за адресою: 03150, м. Київ, вул. Єжи Гедройця, 5, код ЄДРПОУ 40075815.

Суддя: