ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"07" травня 2026 р. Справа№ 910/15974/25
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Спаських Н.М.
суддів: Яценко О.В. 
Горбасенка П.В. 

при секретарі судового засідання Кузьменко А.М., 
за участі представників сторін згідно протоколу судового засідання від 07.05.2026 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу від 19.03.2026 Військової частини НОМЕР_1 на рішення Господарського суду міста Києва від 27.02.2026
у справі № 910/15974/25 (суддя Пукас А.Ю.)
за позовом Військової частини НОМЕР_1 
до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна» (м. Київ) 
про стягнення 62 114, 10 грн,
ВСТАНОВИВ:
До Господарського суду міста Києва звернулася Військова частина НОМЕР_1 з позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна» про стягнення 55 306,18 грн збитків заподіяних страхувальником Відповідача (поліс № АР3262941), нарахованих 3 % річних - 1 690, 72 грн та інфляційні втрати - 5 117, 20 грн.
В обґрунтування заявлених вимог Позивач зазначав, що страхувальником Відповідача заподіяно майнову шкоду шляхом пошкодження транспортного засобу Позивача, а Страховою Компанією не здійснено повного страхового відшкодування, що стало підставою для звернення до суду з даним позовом.
Справу розглянуто без виклику представників сторін. 
Рішенням Господарського суду міста Києва від 27.02.2026 у справі № 910/15974/25 позов Військової частини НОМЕР_1 - задоволено частково.
Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна» (код 22868348) на користь Військової частини НОМЕР_1 (код НОМЕР_2 ) суму страхового відшкодування 52 106,18 грн. та судовий збір 2 032, 10 грн.
У задоволенні іншої частини позову - відмовлено.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Військова частина НОМЕР_1 19.03.2026 через систему «Електронний суд» звернулася до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою від 19.03.2026, в якій просить:
- апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 задовольнити повністю, рішення Господарського суду міста Києва від 27.02.2026 у справі № 910/15974/25 в частині відмовлених позовних вимог скасувати, прийняти нове, яким задовольнити повністю позов Військової частини НОМЕР_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна» про відшкодування шкоди у сумі 62 114,10 грн;
- стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна» на користь Військової частини НОМЕР_1 витрати по сплаті судового збору в повному обсязі.
Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.03.2026 апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді Спаських Н.М., суддів: Яценко О.В., Горбасенко П.В.
Ухвалою від 04.05.2026 колегія суддів задовольнила заяву від 30.04.2026 Військової частини НОМЕР_1 про участь її представника Поліщука Р.А. у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду. 
Однак в час засідання з власних технічних причин представник позивача в режимі ВКЗ у засіданні 07.05.2026 по справі № 910/15974/25 взяти участь не зміг. 
Представник відповідача в засідання не з`явився, заперечень проти апеляційної скарги не подано. 
Обидві сторони повідомлені належним чином про час і дату проведення засідання в їх електронні кабінети, що підтверджується наявними у справі довідками про доставку електронного документа, явка представників в засідання обов`язковою не визнавалася, тому немає перешкод у розгляді апеляційної скарги за відсутності представників сторін. 
Дослідивши наявні у справі докази в їх сукупності, доводи скаржника, викладені у апеляційній скарзі, Північним апеляційним господарським судом встановлено наступне: 
З матеріалів справи вбачається, що 03.09.2024 о 10 год 30 хв за адресою: с. Осинове, вул. Нечипоренко 190-А, водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «Suzuki Vitara», номерний знак НОМЕР_3 , не вибрала безпечної швидкості руху для керування транспортним засобом, у результаті чого здійснила наїзд на транспортний засіб «Volkswagen Transporter 5» номерний знак НОМЕР_4 під керуванням водія ОСОБА_2 .
Відповідач не заперечив, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 щодо керування транспортним засобом «Suzuki Vitara», номерний знак НОМЕР_3 застрахована Відповідачем за полісом № АР/3262941 (франшиза - 3200 грн, ліміт відповідальності за шкоду майну - 160 000 грн.).
В результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження, а на водія автомобіля «Suzuki Vitara» ОСОБА_1 представниками Національної поліції України складено протокол про адміністративне правопорушення серії ААД №838985. 
Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 порушила вимоги пункту 12.1 Правил дорожнього руху, чим скоїла адміністративне правопорушення, передбачене статтею 124 КУпАП.
Вказані обставини встановлені та підтверджені постановою Червонозаводського районного суду міста Харкова від 18.09.2024 по справі №646/9863/24 (а.с. 14), яка набрала законної сили 01.10.2024, та якою ОСОБА_1 визнано винною у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.
В даній постанові суду вказано, що ОСОБА_1 , заявивши клопотання про розгляд справи без її участі, одночасно повідомила суд про визнання своєї вини в повному обсязі, фактичні обставини вчинення адміністративного правопорушення не оспорює. 
Сторонами не оскаржується, що згідно технічного талону транспортного засобу № DBG 002480 транспортний засіб «Volkswagen Transporter 5» номерний знак НОМЕР_4 зареєстрований за Позивачем - Військова частина НОМЕР_1 на праві власності (а.с. 31).
Згідно з ремонтною калькуляцією № 221182/1 від 22.09.2024 вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «Volkswagen Transporter 5», реєстраційний номер НОМЕР_4 , складає 55 306,18 грн. (з урахування зносу запчастин) - а.с. 10).
Розмір збитку в цій сумі за найменуваннями деталей та робіт, які необхідні для ремонту пошкодженого автомобіля, підтверджується і довідкою-розрахунком, наданою стороною Позивача також станом на 22.09.2024 (а.с. 12).
Оскільки цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «Suzuki Vitara» реєстраційний номер НОМЕР_3 станом на 03.09.2024 застраховано ПрАТ «СК «Євроінс Україна» за полісом № НОМЕР_5 , Позивач 04.09.2024 звернувся до Відповідача із повідомленням про ДТП за участю транспортного засобу, власник якого може бути визнаний потерпілою особою (а.с. 9).
Відповідачем регламентна виплата в межах страхового відшкодування не проведена, тому 05.07.2025 Позивачем, Військовою частиною НОМЕР_1 до Відповідача подано письмову заяву про проведення регламентної виплати у розмірі 55 306,18 грн. (а.с. 15).
Позивач надав у справу лист від 02.12.2024 за № 10864/1/ДВЗ (а.с. 16), яким Відповідач повідомив про неможливість здійснення страхового відшкодування внаслідок пошкодження при ДТП від 03.09.2024 транспортного засобу «Volkswagen Transporter», реєстраційний номер НОМЕР_4 через положення Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України». 
Відмову обґрунтовано офіційно зареєстрованим місцем знаходження військової частини у Луганській області м. Лисичанськ, який відноситься до територій, що тимчасово окуповані російською федерацією. 
На думку Страхової Компанії, ця обставина на підставі ч. 2 ст. 13 ЗУ "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" забороняє здійснення господарської діяльності позивачу. У разі зміни податкової адреси Позивачем, Відповідач має намір прийняти обґрунтоване рішення згідно заяви позивача про страхове відшкодування, отриманої Страховою компанією 10.09.2024. 
15.07.2025 Позивачем повторно скеровано Відповідачу лист про необхідність проведення регламентної виплати в розмірі 55 306,18 грн (а.с. 17), відповідь на який Відповідачем не надано.
При вирішенні спору судом першої інстанції відповідач заперечень проти позову не надав. 
Також в ході апеляційного провадження заперечень від Відповідача на апеляційну скаргу Позивача не надано. 
Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.
Відповідно до частини 2 статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Відповідно до частини 1 статті 980 ЦК України предметом договору страхування є передача страхувальником за плату ризику, пов`язаного з об`єктом страхування, страховику на умовах, визначених договором страхування або законодавством України.
Пунктом 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (тут і надалі в редакції документу № 1961-IV, який був чинним на час скоєння ДТП (03.09.2024 року) передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Даний Закон втратив чинність 01.01.2025 року згідно із новим Законом "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" № 3720-ІХ від 21.05.2024. 
Обидва Закони встановлюють порядок страхового відшкодування пошкоджень застрахованого майна. 
Так, згідно зі статтею 29 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV, у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.
Відповідно до пункту 35.1 статті 35 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV, для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.
Згідно пункту 36.1 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV, страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.
Згідно п. 36.1 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV, Страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його.
Такі ж положення визначено і ст. 32 нового ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 3720-ІХ. 
Так, для отримання страхової (регламентної) виплати потерпіла особа чи інша особа, яка має право на її отримання (далі - заявник), подає страховику, а у випадках, передбачених статтею 43 цього Закону, - до МТСБУ, заяву про страхову виплату, заяву про регламентну виплату у строк, що не перевищує:
1) один рік з дня настання дорожньо-транспортної пригоди (у випадках, передбачених пунктом 4 частини першої статті 43 цього Закону, - з дня припинення членства страховика в МТСБУ), - якщо шкоду заподіяно майну потерпілої особи;
2) три роки з дня настання дорожньо-транспортної пригоди (у випадках, передбачених пунктом 4 частини першої статті 43 цього Закону, - з дня припинення членства страховика в МТСБУ), - якщо шкоду заподіяно життю або здоров`ю потерпілої фізичної особи. 
Перелік документів до такої заяви про страхову (регламентну) виплату визначено частиною 5 цієї статті. 
Частинами 4, 5 ст. 32 нового ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 3720-ІХ також визначено про наступне: 
4. Якщо страховик (МТСБУ) протягом 30 календарних днів з дня отримання заяви про страхову (регламентну) виплату не повідомив заявника у зазначений у заяві спосіб про відсутність одного чи кількох документів, передбачених частиною третьою цієї статті, вважається, що заявник виконав вимоги частини третьої цієї статті та разом із заявою про страхову (регламентну) виплату подав усі передбачені цим Законом документи для здійснення такої виплати.
5. Граничний строк для прийняття рішення за заявою про страхову (регламентну) виплату становить 60 календарних днів з дня подання заяви та всіх необхідних у відповідному страховому випадку документів, передбачених частиною третьою цієї статті, з урахуванням положень цієї частини та частини сьомої цієї статті.
У разі повідомлення страховиком (МТСБУ) заявника протягом строку, встановленого частиною четвертою цієї статті, про неподання ним одного чи кількох документів, передбачених частиною третьою цієї статті, перебіг граничного строку для прийняття рішення за заявою про страхову (регламентну) виплату зупиняється з дня надання (надсилання) такого повідомлення та поновлюється з наступного робочого дня після отримання страховиком (МТСБУ) таких документів у повному обсязі (останнього документа з усіх необхідних у разі надання їх не в повному обсязі).
У разі проведення страховиком (МТСБУ) заходів з визначення (з`ясування) причин, обставин та наслідків дорожньо-транспортної пригоди, які включають здійснення експертиз та/або досліджень, граничний строк прийняття рішення за заявою про страхову (регламентну) виплату продовжується до отримання результатів таких експертиз та/або досліджень, але не може перевищувати 90 календарних днів з дня подання заяви та всіх необхідних у відповідному страховому випадку документів, передбачених частиною третьою цієї статті.
Отже обидві редакції Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в період існування спору між сторонами дозволяють проводити страхове відшкодування на підставі заяви потерпілого про таке відшкодування. 
З матеріалів справи вбачається, що позивач подав відповідачу :
- повідомлення про ДТП від 04.09.2024; 
- заяву про відшкодування регламентної виплати на суму 55 306,18 грн. від 05.07.2025 (а.с. 15). 
Північний апеляційний господарський суд відхиляє твердження позивача, що ним було подано ще одне звернення до відповідача про здійснення страхової виплати від 04.09.2024, копії якого у справі немає. 
Цією датою складено Повідомлення про ДТП (а.с. 9). 
У листі Страхової Компанії "Євроінс Україна від 02.12.2024 (а.с. 16) вказано натомість, що 10.09.2024 відповідачем від військової частини НОМЕР_1 було отримано заяву від 10.09.2024 про страхове відшкодування, однак зміст цієї заяви по сумі відшкодування не розкритий (абзаци 1 та 6 листа). 
Така заява від 10.09.2024 у справі відсутня також. 
При цьому з матеріалів справи вбачається, що сума відшкодування була визначена позивачем лише на підставі ремонтної калькуляції та довідки-рахунка (а.с. 10-13), які обидві складені станом на 22.09.2024, про що в них прямо вказано. 
Тому про яку суму відшкодування йшла мова у відсутніх у справі зверненнях позивача до відповідача про страхове відшкодування від 04.09.2024 або від 10.09.2024 та на підставі чого вона була визначена - з матеріалів справи встановити неможливо. 
Із наявної в матеріалах справи відповіді Відповідача (лист від 02.12.2024 № 10864/1/ДВЗ - а.с. 16) вбачається, що на думку страхової компанії, підстави для виплати на користь Позивача страхового відшкодування відсутні, оскільки адресою реєстрації Позивача є м. Лисичанськ, яке відповідно до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого наказом Міністерства розвитку громад та територій України від 28.02.2025 № 376, з 03.07.2022 перебуває в тимчасовій окупації.
Тому посилаючись на положення частини 2 статті 13 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» Відповідачем відмовлено Позивачу у виплаті суми страхового відшкодування до часу перереєстрації ним місця знаходження, після чого питання буде вирішено по суті.
Частиною 2 статті 13 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» визначено, що здійснення господарської діяльності юридичними особами, фізичними особами - підприємцями та фізичними особами, які провадять незалежну професійну діяльність, місцезнаходженням (місцем проживання) яких є тимчасово окупована територія, дозволяється виключно після зміни їхньої податкової адреси на іншу територію України.
Будь які інші підстави для відмови у виплаті страхового відшкодування Відповідачем не вказано.
Тому суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, погодившись із доводами позивача, що діяльність ВЧ НОМЕР_1 є не господарською діяльністю, в силу чого підстави для застосування положень вказаної статті з боку страхової компанії відсутні.
Колегія суддів погоджується також із додатковими аргументами в оскарженому рішенні суду на спростування позиції відповідача. Так, статтею 9 вказаного закону визначено, що державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини 3 статті 17 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» у разі неможливості здійснювати діяльність на тимчасово окупованій території місце розташування державних органів, утворених відповідно до Конституції та законів України, визначається Кабінетом Міністрів України.
Враховуючи те, що інформація місця розташування військової частини є інформацією з обмеженим доступом згідно положень статті 6 Закону України «Про доступ до публічної інформації», розповсюдження якої може загрожувати національним інтересам, з огляду на те, що ДТП відбулося на території, яка станом на дату ДТП не належало то тимчасового окупованої, а також з огляду на те, що кошти, які Позивач (згідно заяви від 15.07.2025 № 10/16129-25) просив Відповідача перерахувати на відкритий в органах Державного казначейства України рахунок, яким користується позивач, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду погоджується із позицією суду першої інстанції, що відмова Відповідача є неправомірною та формальною.
Також судом першої інстанції при вирішенні спору вірно зауважено, що статтею 37 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961- ІУ (чинни й на дату надання відповіді з боку СК ) визначено вичерпні підстави для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати), серед яких відсутня така підстава - як місце реєстрації юридичної особи на тимчасово окупованій території.
Тому позиція Відповідача по підставі невиплати страхового відшкодування не відповідає положенням чинного законодавства. 
При цьому єдиним документально підтвердженим позивачем зверненням до Страхової компанії за проведенням регламентної виплати є заява від 05.07.2025 з вимогою сплатити 55 306,18 грн. на користь військової частини за вказаними реквізитами. 
Повідомлення про ДТП від 04.09.2024 (а.с. 9) такою заявою не є і воно не містить ніякої визначеної суми до відшкодування, бо згідно калькуляції, розмір цієї суми було визначено для позивача лише 22.09.2024 року (а.с. 10). 
Однак судом першої інстанції вірно вказано, що з матеріалів справи вбачається, що відповідач не оспорює та не заперечує обґрунтованість суми до відшкодування, про яку заявляє позивач та свідчить у своїх листах на адресу позивача, що отримував його попередні (крім наявних у справі) звернення про відшкодування, зауважень до яких (зокрема, щодо повноти додатків) не має. 
Тому суд першої інстанції в оскарженому рішенні вірно зазначив, що відмова Відповідача у здійсненні виплати суми страхового відшкодування є незаконною, а вимога Позивача про виплату є обґрунтованою в частині 52 106, 18 грн із вирахуванням розміру франшизи (3200 грн. - а.с. 36 оборот - відповідь МТСБ) за полісом № АР/3262941 у відповідності до вимог пункту 12.1 статті 12 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Згідно ст. 12 вказаного Закону, розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих.
Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту (ч. 2 ст. 12 Закону).

На вимогу суду першої інстанції МТСБУ повідомило (а.с. 36 оборот), що відповідач є діючим членом МТСБУ, згідно полісу АР/3262941 страхова сума за шкоду майну становить 160 000 грн., а франшиза - 3200,00 грн. 
Тому в частині розрахунку суми до відшкодування за мінусом франшизи (52 106,18 грн) суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про наявність підстав для примусового стягнення цієї суми. 
За прострочення розрахунків з боку Страхової компанії по страховому відшкодуванню, позивач просив стягнути 3% річних та інфляційні втрати за визначений позивачем період з 09.12.2024 (90-то календарних днів після подання повідомлення від 04.09.2024 про ДТП за участю транспортного засобу) та до 15.12.2025.
Нарахування проведено на підставі ст. 625 ЦК України. 
Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Приписи ст. 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або законом, у тому числі на випадки невиконання грошового зобов`язання, підтвердженого в судовому порядку.
Велика Палата Верховного Суду (постанова ВП ВС від 16 травня 2018 року справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18) відступила від висновків Верховного Суду України, викладених у постановах від 20 січня 2016 року у справі № 6-2759цс15, від 2 березня 2016 року у справі № 6-2491цс15, щодо стягнення на підставі ст. 625 ЦК України 3 % річних та інфляційних втрат, нарахованих за невиконання грошового зобов`язання щодо відшкодування матеріальних збитків і моральної шкоди, підтверджених вироком суду.
Велика Палата Верховного Суду визначила, що завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди породжує зобов`язання між особою, яка таку шкоду завдала, та потерпілою особою. Залежно від змісту такого зобов`язання воно може бути грошовим або не грошовим.
Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на не договірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України).
Отже, у ст. 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.
 
Суд першої інстанції вірно визначився, що першим підтвердженим доказами у даній справі зверненням позивача до відповідача за проведенням регламентної виплати є саме заява військової частини від 05.07.2025 із визначенням суми відшкодування (а.с. 15). 
Протилежні доводи позивача з даного питання, оскільки вони не підкріплені належними і допустими доказами, колегія суддів апеляційного суду відхиляє. 
Однак позивач проводить нарахування 3% річних та інфляційних, починаючи через 90 днів від дати подання повідомлення від 04.09.2024 про ДТП за участю транспортного засобу) та нараховуються до 15.12.2025.
Судом першої інстанції вірно зауважено, що оскільки Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (№ 1961-IV) розрізняє повідомлення про ДТП (пункт 33.1.4 статті 33) та заяву про страхове відшкодування (статті 35), яка в свою чергу подається потерпілою стороною протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, то ці документи є різними за змістом та за своїми правовими наслідками.
Згідно пункту 36.2 статті 36 Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (№ 1961-IV) страховик (за наявності підстав) але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний здійснити виплату.
Як вже вказано судом на підставі наявних у справі доказів, із заявою про виплату суми страхового відшкодування Позивач звернувся до Відповідача 05.07.2025, що не заперечується Відповідачем.
Також і згідно нової редакції ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 3720-ІХ максимальним строком для проведення відшкодування є 90 днів після подання заяви та всіх необхідних документів (як вже вказувала колегія суддів). 
Ніяких зауважень щодо подання неповного пакету документів для проведення відшкодування відповідачем до позивача не заявлено, доказів протилежного в справі немає. 
Відтак, 90-то денний строк на виплату суми страхового відшкодування від 05.07.2025, на застосуванні якого наполягає позивач, спливає для відповідача 03.10.2025 і тому починаючи з 04.10.2025 триває прострочення до 15.12.2025 (як обмежив свій розрахунок позивач). 
Отже за цей період можливе нарахування 3% річних та індексу інфляції. 
Тому в цій частині суд першої інстанції прийшов до помилкових висновків і невірно застосував положення чинного законодавства, повністю відмовивши позивачу у стягненні нарахувань по ст. 625 ЦК України.
За належним розрахунком, до стягнення з відповідача на користь позивача за вказаний період прострочення з виплати страхового відшкодування (регламентна виплата) в сумі 52106,18 грн. належить 720 грн 97 коп. інфляційних втрат та 331 грн. 84 коп. як 3% річних 
В решті вимог за інфляційними та 3% річних по ст. 625 ЦК України позивачу слід відмовити через безпідставність такого нарахування. 
Отже апеляційна скарга позивача підлягає лише до часткового задоволення. 
За правилами ст. 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:
1) не з`ясування обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;
3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи. 

При прийнятті рішення судом першої інстанції судові витрати покладено на сторони пропорційно задоволеним позовним вимогам. 
Цей же підхід колегія суддів застосовує і до перерозподілу судових витрат за результатами прийняття рішення судом першої інстанції та за вирішення апеляційної скарги за правилами ст. 129 ГПК України. Враховуючи, що позовні вимоги були задоволені лише частково, покладення витрат на обидві сторони відповідає змісту фактичних обставин справи, положенням ГПК України, застосуванню принципів пропорційності, рівності сторін спору та не свідчить про порушення норм матеріального чи процесуального права, що є обов`язковою умовою для втручання суду апеляційної інстанції. Тому підстав для зміни способу розподілу судових витрат, який відноситься до дискреції суду колегія суддів не вбачає. 
Керуючись статтями 74, 129, 269, 275, 277, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:
1. Апеляційну скаргу від 19.03.2026 Військової частини НОМЕР_1 на рішення Господарського суду міста Києва від 27.02.2026 у справі № 910/15974/25 задовольнити частково.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 27.02.2026 у справі № 910/15974/25 скасувати в частині відмови у стягненні з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Євроінс Україна" інфляційних втрат та 3% річних та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити частково.

3. Резолютивну частину рішення Господарського суду міста Києва від 27.02.2026 у справі № 910/15974/25 викласти у наступній редакції:
Позов Військової частини НОМЕР_1 - задовольнити частково.
Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Євроінс Україна" (вул. Велика Васильківська, буд. 102, м. Київ, 03150; ідентифікаційний код 22868348) на користь Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний код НОМЕР_2 ) суму страхового відшкодування 52 106 (п`ятдесят дві тисячі сто шість) грн 18 коп., 720 (сімсот двадцять) грн 97 коп. інфляційних втрат, 331 (триста тридцять одна) грн. 84 коп. як 3% річних та судовий збір 2 180 (дві тисячі сто вісімдесят ) грн 16 коп.
У задоволенні іншої частини позову - відмовити.

4. В іншій частині рішення Господарського суду міста Києва від 27.02.2026 у справі № 910/15974/25 залишити без змін.
В решті вимог у задоволенні апеляційної скарги відмовити. 

5. Судові витрати за подання апеляційної скарги покласти на відповідача частково. 
Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Євроінс Україна" (вул. Велика Васильківська, буд. 102, м. Київ, 03150; ідентифікаційний код 22868348) на користь Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний код НОМЕР_2 ) - 382 (триста вісімдесят дві) грн 22 коп. судового збору за подання апеляційної скарги.
В решті витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на скаржника.
6. Видачу наказів на виконання даної постанови доручити Господарському суду міста Києва.
7. Матеріали справи №910/6218/25 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду лише у випадках і строки, передбачені статтями 287, 288 ГПК України. 

Повний текст постанови складено та підписано 19 травня 2026 року через перебування судді Горбасенка П.В. у відрядженні з 08 по 18 травня 2026 року 

Головуючий суддя Н.М. Спаських 

Судді О.В. Яценко

П.В. Горбасенко