П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 травня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 420/41115/25	

перша інстанція: суддя Бутенко А.В.,
повний текст судового рішення
складено 17.02.2026, м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючої-судді – Казанчук Г.П.
суддів – Градовського Ю.М., Єщенка О.В.
розглянувши в порядку письмового провадження в м.Одеса апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2026 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради про визнання протиправним та скасування висновку, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВИКЛАД ОБСТАВИН :

ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради, в якому просила суд:
- визнати протиправним та скасувати висновок комісії Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради №1016 від « 16» липня 2025 року щодо розгляду звернень фізичних та юридичних осіб про порушення суб`єктом містобудування вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності;
- зобов`язати Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради звернутися за дозволом на здійснення позапланового заходу державного нагляду (контролю) та провести позаплановий захід державного нагляду (контролю) за скаргою від « 09» липня 2025 року, поданою в інтересах ОСОБА_1 .
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що позивачка звернулась до Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради зі скаргою щодо незаконного переобладнання підвалу у її будинку для справляння релігійних обрядів а також незаконної прибудови. Будівельні роботи з переобладнання підвалу та влаштування прибудову були здійснені без необхідних дозволів, з порушенням пожежних, санітарних та будівельних норм. У зв`язку з чим позивачка змушена була звернутися до компетентного органу, на який покладено функції з архітектурно-будівельного контролю Згідно Висновку комісії Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради №1016 від « 16» липня 2025 року, комісія прийняла рішення про відсутність підстав для позапланової перевірки на підставі поданого звернення. Вважаючи відмову протиправною, позивачка звернулася до суду з цим позовом.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2026 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради про визнання протиправним та скасування висновку, зобов`язання вчинити певні дії відмовлено.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 13.03.2022 № 303 «Про припинення заходів державного нагляду (контролю) і державного ринкового нагляду в умовах воєнного стану» припинено проведення планових та позапланових заходів державного нагляду (контролю) на період воєнного стану, введеного Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні».
Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права просить скасувати оскаржуване судове рішення та ухвалити нову постанову, якою відмовити у задоволенні позову.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що підставою для перевірки є не тільки загроза життю та здоров`ю людини, а й за наявність загрози, що має негативний вплив на права, законні інтереси особи.
Апелянт звертає увагу, що права позивачки були безпосередньо порушені таким будівництвом, у зв`язку з тим, що, відповідно до п.2 та п.6 ч.1 ст.1 ЗУ «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку».
Рух справи в апеляційній інстанції:
Ухвалами П`ятого апеляційного адміністративного суду від 23.03.2026 року відкрито апеляційне провадження і призначено справу до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження.
Відповідно до вимог статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі – КАС України) суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
За правилами частини першої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги
Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, суд апеляційної інстанції, -

УСТАНОВИВ:

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного розгляду, що ОСОБА_1 є власницею квартири за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав.
09.07.2025 року ОСОБА_1 подала скаргу до Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради в якій просила перевірити законність реконструкції квартири за адресою: АДРЕСА_2 , а також перевірити здійснені будівельні роботи на відповідність чинним будівельним нормам та стандартам щодо розміщення культових споруд, перевірити законність прибудови до будинку за адресою: АДРЕСА_3 за рахунок земель загального користування та притягнути осіб, що здійснили самовільне будівництво до відповідальності.
16.07.2025 року комісія Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради щодо розгляду звернень фізичних та юридичних осіб про порушення суб`єктом містобудування вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, розглянувши звернення адвоката Реу К.П. в інтересах ОСОБА_1 зареєстроване в Управлінні адресою: № 01-6/257-пр від 09.07.2025 року, про порушення суб`єктом містобудування за АДРЕСА_2 (підвальне приміщення), шляхом голосування дійшла висновку про відсутність рекомендацій щодо обґрунтованості позапланової перевірки та необхідності її проведення на підставі звернення фізичної особи, зареєстрованого в Управлінні № 01-6/257-пр від 09.07.2025 про порушення суб`єктом містобудування вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, за адресою: АДРЕСА_2 (підвальне приміщення). 
Вказане рішення оформлене Висновком № 1016 від 16.07.2025 року (надалі – спірне рішення).
Отже законність висновку про відмову у проведенні перевірки є предметом спору, переданим на вирішення адміністративного суду.
Приписами частини 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Законом №3038-ІV визначено правові та організаційні основи містобудівної діяльності, цей Закон спрямований на забезпечення сталого розвитку територій з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів.
Відповідно до частини 1 статті 6 Закону №3038-ІV управління у сфері містобудівної діяльності здійснюється Верховною Радою України, Кабінетом Міністрів України, Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері містобудування, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду, органами державного архітектурно-будівельного контролю, іншими уповноваженими органами містобудування та архітектури, місцевими державними адміністраціями, органами місцевого самоврядування.
Згідно з частиною 1 статті 38 Закону №3038-ІV у разі виявлення факту самочинного будівництва об`єкта, перебудова якого з метою усунення істотного відхилення від проекту або усунення порушень законних прав та інтересів інших осіб, істотного порушення будівельних норм є неможливою, посадова особа органу державного архітектурно-будівельного контролю видає особі, яка здійснила (здійснює) таке будівництво, припис про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм і правил з визначенням строку для добровільного виконання припису.
Відповідно до частини 1 статті 41 Закону №3038-ІV державний архітектурно-будівельний контроль - це сукупність заходів, спрямованих на дотримання замовниками, проектувальниками, підрядниками та експертними організаціями вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм і правил під час виконання підготовчих та будівельних робіт.
Державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється органами державного архітектурно-будівельного контролю відповідно до Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності". Державний архітектурно-будівельний контроль замовників будівництва, які є фізичними особами, здійснюється відповідно до Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" з урахуванням особливостей правового статусу таких осіб. Порядок здійснення архітектурно-будівельного контролю визначається Кабінетом Міністрів України.
Державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється на об`єктах будівництва у порядку проведення планових та позапланових перевірок за територіальним принципом.
Плановою перевіркою вважається перевірка, що передбачена планом роботи органу державного архітектурно-будівельного контролю, який затверджується керівником такого органу.
Позаплановою перевіркою вважається перевірка, що не передбачена планом роботи органу державного архітектурно-будівельного контролю.
Підставами для проведення позапланової перевірки є, зокрема:
виявлення факту самочинного будівництва об`єкта;
звернення фізичних чи юридичних осіб про порушення суб`єктом містобудування вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності.
Орган державного архітектурно-будівельного контролю розглядає відповідно до закону справи про адміністративні правопорушення та справи про правопорушення у сфері містобудівної діяльності (частина 2 статті 41 Закону №3038-ІV).
На підставі частини 1 статті 41-1 Закону №3038-ІV державний архітектурно-будівельний нагляд - це сукупність заходів, спрямованих на дотримання уповноваженими органами містобудування та архітектури, структурними підрозділами Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій та виконавчими органами сільських, селищних, міських рад з питань державного архітектурно-будівельного контролю, іншими органами, що здійснюють контроль у сфері містобудівної діяльності (далі - об`єкти нагляду), вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм і правил під час провадження ними містобудівної діяльності.
Державний архітектурно-будівельний нагляд здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду, через головних інспекторів будівельного нагляду у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (частина 2 статті 41-1 Закону №3038-ІV).
Порядок здійснення державного архітектурно-будівельного контролю, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 23.05.2011 №553 (далі - Порядок №553) визначає процедуру здійснення заходів, спрямованих на дотримання замовниками, проектувальниками, підрядниками, сертифікованими відповідальними виконавцями робіт, підприємствами, що надають технічні умови щодо інженерного забезпечення об`єкта будівництва, та експертними організаціями (далі - суб`єкти містобудування) вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил під час виконання підготовчих та будівельних робіт.
Згідно з підпунктом 1 пункту 2 Порядку №553 державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється за дотриманням вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, проектної документації, будівельних норм, стандартів і правил, положень містобудівної документації всіх рівнів, вихідних даних для проектування об`єктів містобудування, технічних умов, інших нормативних документів під час виконання підготовчих і будівельних робіт, архітектурних, інженерно-технічних і конструктивних рішень, застосування будівельної продукції.
Державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється у порядку проведення планових та позапланових перевірок за територіальним принципом (пункт 5 Порядку №553).
Відповідно до підпунктів 3, 4 пункту 11 Порядку №553 посадові особи органів державного архітектурно-будівельного контролю під час проведення перевірки мають право:
у разі виявлення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил, містобудівних умов та обмежень, затвердженого проекту або будівельного паспорта забудови земельної ділянки видавати обов`язкові для виконання приписи щодо: усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил; зупинення підготовчих та будівельних робіт у випадках, визначених абзацом шістнадцятим частини першої статті 41 Закону України Про регулювання містобудівної діяльності.
проводити перевірку відповідності виконання підготовчих та будівельних робіт вимогам будівельних норм, стандартів і правил, затвердженим проектним вимогам, рішенням, технічним умовам, своєчасності та якості проведення передбачених нормативно-технічною і проектною документацією зйомок, замірів, випробувань, а також ведення журналів робіт, наявності у передбачених законодавством випадках паспортів, актів та протоколів випробувань, сертифікатів та іншої документації.
У разі виявлення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил, крім акта перевірки, складається протокол, видається припис про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил або припис про зупинення підготовчих та/або будівельних робіт (пункт 17 Порядку №553).
Так, пунктом 1 Постанови №303 припинено проведення планових та позапланових заходів державного нагляду (контролю) на період воєнного стану, введеного Указом Президента України від 24 лютого 2022 р. № 64 Про введення воєнного стану в Україні.
Згідно з пунктом 2 Постанова №303 за наявності загрози, що має негативний вплив на права, законні інтереси, життя та здоров`я людини, захист навколишнього природного середовища та забезпечення безпеки держави, а також для виконання міжнародних зобов`язань України протягом періоду воєнного стану дозволено здійснення позапланових заходів державного нагляду (контролю) на підставі рішень центральних органів виконавчої влади, що забезпечують формування державної політики у відповідних сферах.
Отже, визначальним питанням є наявність загрози, що має негативний вплив на права, законні інтереси, життя та здоров`я людини, захист навколишнього природного середовища та забезпечення безпеки держави, а також для виконання міжнародних зобов`язань України протягом періоду воєнного стану.
Надані копії фотографій можуть свідчити про обмеження проходу в разі необхідної евакуації, з огляду на воєнний стан, проте підтвердити чи спростувати такі припущення можливо виключно під час проведення позапланового заходу.
Як вбачається з матеріалів справи, комісія Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради щодо розгляду звернень фізичних та юридичних осіб про порушення суб`єктом містобудування вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, розглянувши звернення адвоката Реу К.П. в інтересах ОСОБА_1 зареєстроване в Управлінні адресою: № 01-6/257-пр від 09.07.2025 року, про порушення суб`єктом містобудування за АДРЕСА_2 (підвальне приміщення), шляхом голосування дійшла висновку про відсутність рекомендацій щодо обґрунтованості позапланової перевірки та необхідності її проведення на підставі звернення фізичної особи, зареєстрованого в Управлінні № 01-6/257-пр від 09.07.2025 про порушення суб`єктом містобудування вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, за адресою: АДРЕСА_2 (підвальне приміщення).
Разом з тим, дослідивши зміст висновку № 1016 від 16.07.2025 року судом апеляційної інстанції встановлено, що в ньому не міститься жодних обґрунтувань щодо питання та надання оцінки саме наявності загрози, що має негативний вплив на права, законні інтереси, життя та здоров`я позивачки, з урахуванням доводів та доказів, які заявниця вказувала у своєму зверненні та надавала під час участі в засіданні комісії.
Єдиною підставою для прийняття рішення (складення висновку) про відсутність підстав для проведення позапланового заходу державного контролю вказується лише про те, що: Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 13.03.2022 № 303 «Про припинення заходів державного нагляду (контролю) і державного ринкового нагляду в умовах воєнного стану» припинено проведення планових та позапланових заходів державного нагляду (контролю) на період воєнного стану, введеного Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні».
Важливим для вирішення цього спору є застосування Закону України «Про адміністративну процедуру».
У статті 72 Закону України «Про адміністративну процедуру» визначено, адміністративний акт, прийнятий у письмовій формі, або усний адміністративний акт, підтверджений у письмовій формі, повинен мати мотивувальну частину (крім випадків, передбачених частиною шостою цієї статті).
Мотивування (обґрунтування) адміністративного акта в письмовій формі повинно забезпечувати особі можливість правильно його зрозуміти та реалізувати своє право на оскарження адміністративного акта.
У мотивувальній частині адміністративного акта зазначаються:
1) дата подання заяви або скарги та стислий зміст вимоги, що в ній міститься (у разі прийняття акта за заявою або скаргою особи);
2) фактичні обставини справи;
3) зміст документів та відомості, враховані під час розгляду справи;
4) посилання на докази або інші матеріали справи, на яких ґрунтуються висновки адміністративного органу;
5) детальна правова оцінка обставин, виявлених адміністративним органом, та чітке зазначення висновків, зроблених на підставі такої правової оцінки виявлених обставин.
Адміністративний акт може не містити посилання на фактичні обставини справи і результати дослідження доказів та інших матеріалів справи, якщо такий акт прийнято на підставі акта чи іншого документа, складеного за результатами проведення інспекційних (контрольних, наглядових) заходів, якщо цей документ вже містить відповідне мотивування (обґрунтування) та доведений до особи належним чином.
Для окремих видів справ законодавством можуть визначатися додаткові відомості, що зазначаються у мотивувальній частині адміністративного акта.
Відсутність в адміністративному акті мотивувальної частини, складеної відповідно до вимог цього Закону, має наслідки, встановлені цим Законом.
Мотивування (обґрунтування) адміністративного акта не вимагається, якщо:
1) адміністративний орган задовольнив заяву, при цьому адміністративний акт не стосується прав, свобод чи законних інтересів інших осіб;
2) адміністративний орган під час здійснення інспекційних (контрольних, наглядових) повноважень не виявив порушень законодавства.
З огляду на відсутність мотивації щодо відсутності правових підстав для проведення позапланового заходу, колегія суддів дійшла висновку, що спірний Висновок є протиправним та підлягає скасуванню.
Принагідно колегія суддів зауважує, що проведення позапланового заходу на предмет наявності порушення норм будівельного та іншого законодавства не є відповідною санкцією, яка може вплинути на зміст прав та свобод інших осіб, я є лише превентивним заходом для здійснення перевірки фактів можливих порушень законодавства.
Таким чином, колегія суддів дійшла до висновку, що звернення ОСОБА_1 розглянуто відповідачем неналежним чином, без надання оцінки доводам заявниці та наданим нею доказів, які, на її думку, свідчать про наявність порушень прав та законних інтересів та можуть створити загрозу її життю та здоров`ю.
У зв`язку з цим, висновок суду першої інстанції про те, що позивач, не погоджуючись з результатами розгляду її звернення, жодним чином не спростовувала доводи та обґрунтування, що були зазначені у висновку Комісії та позивачем не надано доказів, які б свідчили, про створення загрози, що має негативний вплив на права, законні інтереси, життя та здоров`я є помилковим, оскільки відповідачем при розгляді звернення жодної оцінки цим обставинам (та наданим доказам) не надано.
Оскільки вказаний вище висновок письмового обґрунтування щодо наявності загрози, що має негативний вплив на права, законні інтереси, життя та здоров`я людини, захист навколишнього природного середовища, забезпечення безпеки держави не містить, висновки суду першої інстанції про правомірність дій відповідача є помилковими.
Обираючи належний спосіб захисту прав позивача у цій справі, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність, закріпленим частиною 2 статті 2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено принцип розподілу влади.
Відповідно до ст. 245 КАС України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково. У разі задоволення позову суд може прийняти рішення, зокрема про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.
Згідно зі ч. 3 ст. 245 КАС України у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.
Тобто, спосіб захисту має враховувати суть правопорушення, допущеного суб`єктом владних повноважень - відповідачем.
На законодавчому рівні поняття "дискреційні повноваження" суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення.
Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.
Тобто, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.
Так, у постанові від 28.05.2020 року у справі № 819/654/17 Верховний Суд зазначив, що у разі, якщо суб`єкт владних повноважень використав надане йому законом право на прийняття певного рішення за наслідками розгляду звернення особи, але останнє визнане судом протиправним з огляду на його невідповідність чинному законодавству, при цьому суб`єктом звернення дотримано усіх визначених законом умов, то суд вправі зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти певне рішення.
За загальним правилом, застосування такого способу захисту прав та інтересів позивача як зобов`язання уповноваженого органу прийняти конкретне рішення є правильним, коли уповноважений орган розглянув клопотання заявника та прийняв рішення, яким протиправно відмовив в його задоволенні.
За своєю правовою природою, відповідно до норм чинного законодавства, повноваження відповідача щодо прийняття рішення про проведення позапланового заходу архітектурно-будівельного будівельного контролю (чи відмови в прийнятті такого рішення), з урахуванням приписів п. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 13.03.2022 р. № 303 «Про припинення заходів державного нагляду (контролю) і державного ринкового нагляду в умовах воєнного стану», є дискреційним повноваженням та виключною компетенцією уповноваженого органу.
Разом з тим, оскільки за наслідками розгляду цієї справи судом апеляційної інстанції встановлено, що звернення ОСОБА_1 розглянуто відповідачем неналежним чином, без надання оцінки доводам заявниці та наданим нею доказів, колегія суддів дійшла до висновку, що належними способом захисту прав позивача у цій справі є визнання протиправними дій відповідача щодо відмови у проведенні позапланової перевірки та зобов`язання Державної інспекції архітектури та містобудування України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 09.07.2025 року, з урахуванням висновків суду та прийняти відповідне рішення.
При цьому, колегія суддів зазначає, що захист прав позивача у такий спосіб виключає можливість суб`єкта владних повноважень приймати рішення про відмову в проведенні позапланового захисту з тих же самих підстав, які викладені у висновку № 1016 від 16.07.2025 року, оскільки, з урахуванням висновків суду апеляційної інстанції у цій справі, при повторному розгляді заяви відповідач зобов`язаний надати письмове обґрунтування щодо наявності загрози, що має негативний вплив на права, законні інтереси, життя та здоров`я людини, захист навколишнього природнього середовища, забезпечення безпеки держави та необхідності проведення відповідного позапланового заходу або відсутності підстав для нього, з урахуванням доводів заявниці та наданими нею доказів на підтвердження факту порушення її прав.
Водночас, колегія суддів зазначає про відмову у задоволенні позовної вимоги щодо зобов`язання звернення за дозволом на здійснення позапланового заходу та проведення позапланового заходу, з огляду на їх передчасність, оскільки таким діям має перебувати належний розгляд звернення позивача та надання за результатом розгляду вмотивованого рішення.
Судом першої інстанції не було враховано наведених вище обставин, що призвело до неправильного вирішення справи.
Згідно з ч. 1-3 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.
При прийнятті рішення у даній справі суд врахував позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки інших аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), Проніна проти України (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та Серявін та інші проти України (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).
Пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Із врахуванням такого підходу Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, суд апеляційної інстанції вважає, що ключові аргументи сторін отримали достатню оцінку.
Інші доводи і заперечення сторін (учасників справи) на висновки суду апеляційної інстанції не впливають.
При зверненні до суду позивач мав сплатити судовий збір, з урахування коєфіцієнту 0,8 у розмірі 968,96 грн, що відповідає вимогам Закону України «Про судовий збір», натомість сплатив 1938 грн. При звернення з апеляційною скаргою, позивач мав справити судовий збір 1453,44 грн, натомість сплатив 1939,20 грн. Під час розподілу судових витрат колегія суддів вирішує питання у межах законодавчих приписів щодо сплати судового збору, водночас зайво сплачені суми судового збору можуть бути повернені за заявою позивача.
Судові витрати підлягають розподілу у відповідності до ст. 139 КАС України, з урахуванням сплаченого судового збору за подання позовної заяви у розмірі 968,96 грн. та подання апеляційної скарги на рішення суду у розмірі 1453,44 грн, а також враховуючи висновки колегія суддів про часткове задоволення позовних вимог та апеляційної скарги, на користь позивача слід присудити судовий збір в розмірі 1614,93 грн ((968,96 + 1453,44)/3 х 2).
Враховуючи те, що справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження, рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, відповідно до вимог ст. 327, ч. 1 ст. 329 КАС України.
Керуючись ст. ст. 243, 250, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 326, 327 КАС України, апеляційний суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2026 року по справі № 420/41115/25 скасувати та прийняти нове судове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради (вул. Артура Савельєва, 6, м. Одеса, 65062, код ЄДРПОУ 40199728)задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати висновок комісії Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради №1016 від « 16» липня 2025 року щодо розгляду звернень фізичних та юридичних осіб про порушення суб`єктом містобудування вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності.
Зобов`язати Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 09.07.2025 та прийняти відповідне рішення (скласти висновок), з урахуванням висновків суду.
В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради (код ЄДРПОУ 40199728) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1614,93 гривні.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуюча суддя Г.П. Казанчук

Суддя Ю.М. Градовський

Суддя О.В. Єщенко