ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
79014, місто Львів, вулиця Личаківська, 128
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09.06.2026 Справа № 914/694/26 

Господарський суд Львівської області в складі головуючої судді Бургарт Т.І., при секретарі судового засідання Свистуні П.О., розглянувши справу
за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Автодистриб`юшн Карго Партс» (вулиця Закревського, будинок 16, місто Київ, 02232; код ЄДРПОУ 37141112);
до відповідача: фізичної особи-підприємця Довбенька Віталія Руслановича (РНОКПП НОМЕР_1 );
про: стягнення коштів в розмірі 80 317,18, -

за участю представників:
позивача: не з`явився;
відповідача: не з`явився.

ВСТАНОВИВ: 

Товариство з обмеженою відповідальністю «Автодистриб`юшн Карго Партс» (надалі – ТОВ «Автодистриб`юшн Карго Партс») звернулося до Господарського суду Львівської області з позовом до Фізичної особи-підприємця Довбенька Віталія Руслановича (далі – ФОП Довбенько Віталій Русланович) про стягнення заборгованості.
Процесуальний рух справи відображено у відповідних ухвалах суду і протоколах судових засідань.

АРГУМЕНТИ ПОЗИВАЧА

Позовна заява обґрунтована тим, що 01 лютого 2024 року між позивачем та відповідачем укладено договір поставки №22881-14/2024, на виконання умов якого позивач в період з 30 серпня 2025 року по 15 вересня 2025 року поставив відповідачу обумовлений сторонами товар на загальну суму 114 619,14 грн.
Як стверджує позивач, відповідач лише частково оплатив поставлений товар, у зв`язку з чим просить стягнути на його користь 64 315,50 грн основної заборгованості, 10 320,67 грн пені, дванадцять процентів річних в сумі 4 028,07 грн та 1 652,94 грн інфляційних витрат.

АРГУМЕНТИ ВІДПОВІДАЧА

Відповідач своїм процесуальним правом на подання відзиву на позовну заяву у встановлений судом строк не скористався, участі в розгляді справи не брав, клопотань та заяв процесуального характеру не заявляв. 
Ухвалу Господарського суду Львівської області про відкриття провадження у справі від 16 березня 2026 року у справі №914/694/26 направлено відповідачу за його зареєстрованим місцезнаходженням, що підтверджується матеріалами справи щодо направлення судової кореспонденції та даними поштового відправлення. Вказане поштове відправлення повернулося до суду у зв`язку із закінченням строку зберігання (а.с.69, 71, 75).
. Судові повістки та ухвали про виклик відповідача у судові засідання від 23 квітня 2026 року та 04 травня 2026 року також надсилалися за тією самою адресою, однак повернулися до суду з аналогічних підстав.
Відповідно до статті 242 Господарського процесуального кодексу України та правових висновків Верховного Суду, викладених, зокрема, у постановах від 14 серпня 2020 року у справі №904/2584/19 та від 13 січня 2020 року у справі №910/22873/17, надсилання процесуальних документів суду рекомендованим листом за належною адресою учасника справи, яка зазначена в Єдиному державному реєстрі, та повернення такого відправлення у зв`язку із закінченням строку зберігання не спростовує факту належного повідомлення сторони про розгляд справи, за умови, що судом вжито всіх передбачених процесуальним законом заходів для такого повідомлення.
Судом встановлено, що адреса, за якою здійснювалося направлення процесуальних документів, є місцезнаходженням відповідача, відомості про зміну якої до суду не надходили.
За таких обставин суд дійшов висновку, що ним було вжито всіх залежних від суду заходів для належного повідомлення відповідача про розгляд справи, у зв`язку з чим відповідач вважається таким, що повідомлений про дату, час і місце судового розгляду відповідно до вимог статті 242 ГПК України.
Суд також враховує, що неподання відповідачем відзиву у встановлений судом строк не перешкоджає розгляду справи по суті та відповідно до статті 165 Господарського процесуального кодексу України надає суду право вирішити спір за наявними у справі матеріалами, якщо такі є достатніми для ухвалення законного та обґрунтованого рішення.
Оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що вони є належними, допустимими та достатніми для вирішення спору по суті, у зв`язку з чим відсутність відзиву відповідача не перешкоджає встановленню всіх обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ

01 лютого 2024 року між сторонами укладено договір №22881-14/2024 (далі – договір), за умовами якого постачальник (позивач) зобов?язався в порядку та на умовах, визначених договором, передати у власність покупця (відповідача) визначені цим договором запчастини, експлуатаційні матеріали, автомобільні шини, тощо (далі – товар), а покупець зобов?язався в порядку та на умовах, визначених цим договором, прийняти його та здійснити оплату (а.с.30-35).
Згідно з пунктом 1.2 договору, номенклатура, найменування, одиниця виміру, походження товару, загальні кількість, ціна за одиницю товару, що передаються за цим договором, термін та умови передачі, визначаються у рахунках-фактурах (рахунках на оплату), товарних (видаткових) накладних, або інших передбачених чинним законодавством документах на товари, які є невід?ємною частиною договору та остаточно узгоджується сторонами на кожну окрему партію товару.
Покупець, підписуючи товарну (видаткову) накладну, виявляє згоду на прийняття товару відповідно до попередньої домовленості із постачальником та позбавляється права заявляти претензії щодо невідповідності поставленого товару за кількістю, номенклатурою, асортиментом та ціною (пункт 2.5 договору).
Датою поставки товару вважається дата товарної (видаткової) накладної підписана уповноваженими представниками сторін, що засвідчує прийняття товару покупцем від постачальника (пункт 2.6 договору).
Додатково пунктом 2 додаткової угоди від 01 лютого 2024 року сторони домовились, що датою підписання/укладення документів буде єдина спільна календарна дата, безпосередньо вказана у документах, навіть коли накладання (застосування) кваліфікованого електронного підпису однієї із сторін або обома сторонами відбувається пізніше за дату, вказану в тексті документу.
Підписання покупцем або уповноваженою ним особою на прийняття товару товарної (видаткової) накладної є належним підтвердженням факту отримання ним рахунку на оплату (пункт 3.4 договору).
На виконання умов договору позивач поставив відповідачу домовлений сторонами товар, що підтверджується підписаними сторонами видатковими накладними на загальну суму 114 619,14 грн:
- від 30 серпня 2025 року №SI0005502809 на суму 22181, 52 грн (рахунок на оплату №S0010307289 а.с.16, 54);
- від 01 вересня 2025 року №SI0005503627 на суму 827,16 грн (рахунок на оплату №S0010309259 а.с.18, 55);
- від 15 вересня 2025 року №SI0005532584 на суму 2155,02 грн (рахунок на оплату №S0010354141 а.с.20, 56);
- від 15 вересня 2025 року №SI0005532704 на суму 2895, 48 грн (рахунок на оплату №SI0010354158 а.с.22, 57);
- від 15 вересня 2025 року №SI0005533132, на суму 33581,70 грн ( рахунок на оплату №S0010352145 а.с.24, 58);
- від 15 вересня 2025 року №SI0005533279 на суму 3597,00 грн (рахунок на оплату №S0010354149 а.с.26, 59);
від 15 вересня 2025 року №SI0005533349 на суму 49381,26 грн (рахунок на оплату №S0010354184 а.с.28, 60).
За домовленістю сторін товар продається на умовах попередньої оплати або на умовах відстрочення платежу в межах кредитного ліміту. Кредитним лімітом вважається сума, на яку постачальник може поставити товар на умовах домовленого відтермінування. В залежності від загальної суми щомісячних замовлень покупця, постачальник визначає суму кредитного ліміту (пункт 3.2 договору). 
Якщо продаж товару здійснюється на умовах відстрочення платежу в межах кредитного ліміту, термін такого відстрочення зазначається у товарній (видатковій) накладній. У такому разі товар має бути сплачений не пізніше останнього дня відтермінування включно на підставі рахунку на оплату, який надається постачальником покупцю разом з товарною (видатковою) накладною (пункт 3.4 договору).
З наданих позивачем видаткових накладних вбачається, що відповідач повинен був оплатити поставлений товар на загальну суму 114 619,14 грн у такі строки:
· до 04 вересня 2025 року - 22 181,52 грн (видаткова накладна №SI0005502809 від 30 серпня 2025 року);
· до 06 вересня 2025 року - 827,16 грн (видаткова накладна №SI0005503627 від 01 вересня 2025 року);
· до 20 вересня 2025 року - 91 610,46 грн, поставлених за видатковими накладними від 15 вересня 2025 року №SI0005532584 на суму 2 155,02 грн, №SI0005532704 на суму 2 895,48 грн, №SI0005533132 на суму 33 581,70 грн, №SI0005533279 на суму 3 597,00 грн та №SI0005533349 на суму 49 381,26 грн.
Отже, остаточний строк виконання відповідачем грошових зобов`язань за останньою поставкою настав 20 вересня 2025 року.
Зобов`язання покупця за цим договором щодо оплати поставленого товару вважається виконаним з моменту зарахування коштів на рахунок постачальника (пункт 3.6 договору).
З матеріалів справи вбачається, що із загальної вартості поставленого товару в сумі 114 619,14 грн відповідач сплатив 50 303,64 грн.
Зокрема, платежем у сумі 23 303,64 грн (платіжна інструкція №1231) відповідач повністю оплатив товар, поставлений за видатковими накладними від 30 серпня 2025 року №SI0005502809 на суму 22 181,52 грн та від 01 вересня 2025 року №SI0005503627 на суму 827,16 грн. Залишок коштів у сумі 294,96 грн було зараховано в рахунок часткової оплати товару, поставленого за видатковою накладною від 15 вересня 2025 року №SI0005532584 на суму 2 155,02 грн (а.с.49).
Крім того, відповідач здійснив три платежі на загальну суму 22000,00 грн (платіжні інструкції №1333 на суму 5 000,00 грн від 03 жовтня 2025 року, №1434 на суму 7 000,00 грн від 04 листопада 2025 року та №1518 на суму 10 000,00 грн від 15 листопада 2025 року), які були зараховані в рахунок часткової оплати товару, поставленого за видатковою накладною від 15 вересня 2025 року №SI0005533132 на суму 33 581,70 грн (а.с.50-51, 53).
Також 12 листопада 2025 року відповідач сплатив 5000,00 грн (платіжна інструкція №1460), які були зараховані в рахунок часткової оплати товару, поставленого за видатковою накладною від 15 вересня 2025 року №SI0005533349 на суму 49 381,26 грн (а.с.52).
Таким чином, повністю оплачено товар, поставлений за видатковими накладними №SI0005502809 на суму 22 181,52 грн та №SI0005503627 на суму 827,16 грн.
Частково оплачено товар, поставлений за:
- видатковою накладною №SI0005532584 на суму 2 155,02 грн, за якою несплаченою залишилася сума 1 860,06 грн;
- видатковою накладною №SI0005533132 на суму 33 581,70 грн, за якою несплаченою залишилася сума 11 581,70 грн; та 
- видатковою накладною №SI0005533349 на суму 49 381,26 грн, за якою несплаченою залишилася сума 44 381,26 грн.
Загалом заборгованість відповідача за поставлений товар становить 64 315,50 грн, яка складається з:
1 860,06 грн (видаткова накладна №SI0005532584),
11 581,70 грн (видаткова накладна №SI0005533132),
44 381,26 грн (видаткова накладна №SI0005533349),
2 895,48 грн (видаткова накладна №SI0005532704),
3 597,00 грн (видаткова накладна №SI0005533279).
Відповідно до пунктів 5.2, 5.3 договору, за порушення грошового зобов`язання за цим договором більше трьох календарних днів, покупець сплачує на користь постачальника пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України до суми простроченого платежу за весь період такого прострочення. У разі прострочення виконання грошового зобов`язання, передбаченого цим договором, винна сторона несе відповідальність, встановлену статтею 625 Цивільного кодексу України, а саме: той хто прострочив виконання грошового зобов`язання має сплатити на користь іншої сторони за договором суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 12% річних від простроченої суми.
На підставі порушення грошового зобов`язання, позивач нарахував відповідачу штрафні санкції : пеню в сумі 10320, 67 грн, 12% річних в сумі 4028, 07 грн, інфляційні втрати в сумі 1652, 94 грн (а.с.40-43).

ОЦІНКА СУДУ

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори.
Згідно зі статтею 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Судом встановлено, що 01 лютого 2024 року між сторонами укладено договір №22881-14/2024, за умовами якого постачальник зобов`язався поставляти покупцеві товари (запчастини, експлуатаційні матеріали, автомобільні шини тощо), а покупець зобов`язався приймати товар та здійснювати його оплату у строки та на умовах, визначених договором.
Умовами договору визначено предмет зобов`язання (найменування та номенклатура товару), порядок погодження асортименту та кількості товару шляхом оформлення рахунків на оплату та видаткових накладних, а також порядок розрахунків між сторонами та строки виконання грошового зобов`язання.
Дослідивши зміст та правову природу укладеного між сторонами договору, суд зазначає, що за своїм правовим характером він є договором поставки. 
Згідно із частиною першою статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (частина друга статті 712 Цивільного кодексу України).
Частиною першою статті 662 Цивільного кодексу України визначено, що продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.
На виконання умов договору позивач у період з 30 серпня 2025 року по 15 вересня 2025 року у поставив відповідачу узгоджений товар, на загальну суму 114 619,14 грн, що підтверджується належним чином оформленими та підписаними сторонами видатковими накладними, які містяться в матеріалах справи.
Зазначені видаткові накладні є первинними бухгалтерськими документами, складеними у письмовій формі та підписаними уповноваженими представниками обох сторін без зауважень щодо кількості, асортименту, якості та вартості товару, що відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підтверджує факт здійснення господарської операції та її прийняття відповідачем.
Відвантажений позивачем товар прийнятий відповідачем, а видаткові накладні ним підписані без зауважень та заперечень. У сукупності з рахунками на оплату, які були виставлені позивачем та отримані відповідачем у зв`язку з поставкою товару, зазначені документи узгоджено підтверджують факт належного виконання позивачем свого обов`язку з передачі товару та прийняття його відповідачем без будь-яких зауважень щодо відповідності умовам договору.
Таким чином, суд дійшов висновку, що позивач належним чином виконав свій обов`язок за договором поставки щодо передачі товару у власність відповідача у повному обсязі на загальну суму 114 619,14 грн.
Як передбачено частинами першою та другою статті 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.
Відповідно, у відповідача виник обов`язок оплатити прийнятий товар у встановлений договором строк, а саме: щодо поставок від 30 серпня 2025 року та 01 вересня 2025 року - відповідно до 04 та 06 вересня 2025 року, а щодо поставок від 15 вересня 2025 року - до 20 вересня 2025 року, що узгоджується з умовами договору та змістом видаткових накладних, які є невід`ємними документами, що фіксують факт поставки та строк розрахунку.
Матеріалами справи підтверджується, що із загальної вартості поставленого товару у сумі 114 619,14 грн відповідач сплатив 50 303,64 грн, що свідчить про часткове виконання грошового зобов`язання.
Здійснені відповідачем платежі були враховані судом у розрізі відповідних поставок та зараховані в рахунок оплати вартості окремих партій товару.
Так, вартість товару, поставленого за видатковою накладною №SI0005502809 від 30 серпня 2025 року у сумі 22 181,52 грн, зі строком оплати до 04 вересня 2025 року, сплачена відповідачем у повному обсязі, у зв`язку з чим за вказаною поставкою прострочення виконання грошового зобов`язання не встановлюється.
Аналогічно, вартість товару за видатковою накладною №SI0005503627 від 01 вересня 2025 року у сумі 827,16 грн, зі строком оплати до 06 вересня 2025 року, також сплачена у повному обсязі, що виключає наявність прострочення за цією поставкою.
Водночас за видатковою накладною №SI0005532584 від 15 вересня 2025 року на суму 2 155,02 грн обов`язок з оплати підлягав виконанню до 20 вересня 2025 року, однак відповідачем здійснено часткову оплату у розмірі 294,96 грн, у зв`язку з чим з 21 вересня 2025 року прострочення виконання грошового зобов`язання має місце в частині 1 860,06 грн.
За видатковою накладною №SI0005533132 від 15 вересня 2025 року на суму 33 581,70 грн строк виконання грошового зобов`язання настав 20 вересня 2025 року, при цьому відповідачем сплачено 22 000,00 грн, у зв`язку з чим з 21 вересня 2025 року прострочення виконання грошового зобов`язання наявне в частині 11 581,70 грн.
За видатковою накладною №SI0005533349 від 15 вересня 2025 року на суму 49 381,26 грн строк виконання грошового зобов`язання також настав 20 вересня 2025 року, однак відповідачем сплачено 5 000,00 грн, у зв`язку з чим з 21 вересня 2025 року прострочення виконання грошового зобов`язання наявне в частині 44 381,26 грн.
Крім того, товар, поставлений за видатковими накладними №SI0005532704 на суму 2 895,48 грн та №SI0005533279 на суму 3 597,00 грн, у встановлений договором строк не оплачений, у зв`язку з чим з 21 вересня 2025 року прострочення виконання грошового зобов`язання має місце у повному обсязі щодо зазначених поставок.
Таким чином, у всіх випадках часткового або повного невиконання обов`язку з оплати товару прострочення виконання грошового зобов`язання у розмірі 64 315,50 грн у відповідача виникло з 21 вересня 2025 року.
Відповідно до частини першої статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Статтею 610 Цивільного кодексу України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Оцінивши подані до справи докази у їх сукупності, суд доходить висновку, що позивачем належними та допустимими доказами доведено факт існування у відповідача заборгованості за поставлений товар у розмірі 64 315,50 грн, строк виконання грошового зобов`язання щодо якої настав, проте відповідачем у повному обсязі не виконаний.
За таких обставин зазначена заборгованість є простроченою та підлягає стягненню з відповідача на користь позивача як основний борг за договором поставки.
Що стосується позовної вимоги про стягнення 10 320,67 грн пені, 4 028,07 грн 12% річних та 1 652,94 грн інфляційних втрат, суд зазначає наступне. 
Згідно зі статтею 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.
Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання (частина перша статті 549 Цивільного кодексу України).
Відповідно до частини першої статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Згідно з частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума, яку боржник зобов`язаний сплатити кредиторові в разі порушення зобов`язання, при цьому пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. 
Згідно з частиною першою статті 550 Цивільного кодексу України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, якщо інше не встановлено договором або законом.
Договором сторони встановили умову, що за порушення грошового зобов`язання за більше трьох календарних днів, покупець сплачує на користь постачальника пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України до суми простроченого платежу за весь період такого прострочення. У разі прострочення виконання грошового зобов`язання, передбаченого цим договором, винна сторона несе відповідальність, встановлену статтею 625 Цивільного кодексу України, а саме: той хто прострочив виконання грошового зобов`язання має сплатити на користь іншої сторони за договором суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 12% річних від простроченої суми.
Судом встановлено, що відповідач не приступив до виконання свого обов`язку по оплаті за поставлений товар у встановлений договором строк, в зв`язку з чим у позивача виникло право нарахування штрафних санкцій з наступного дня після дня, коли таке зобов`язання повинно було бути виконаним. 
Першим днем нарахування штрафних санкцій за порушення грошового зобов`язання по сплаті товару позивач вірно визначив 21 вересня 2025 року.
Здійснивши власний перерахунок пені, суд зазначає, що позивач при нарахуванні пені включив до періоду її нарахування дні здійснення відповідачем оплат. Відтак, суд здійснив власний перерахунок заявленої до стягнення суми. За результатами такого перерахунку вимога про стягнення пені підлягає частковому задоволенню в сумі 10 230,54 грн, тоді як у частині 90,13 грн у її задоволенні слід відмовити.
Проаналізувавши вимоги позивача в частині стягнення 12% річних суд дійшов висновку, що позивач не правильно здійснив розрахунок сум за порушення грошового зобов`язання відповідачем, відтак, здійснивши власний перерахунок, суд виснує, що до стягнення підлягає 3 984,08 грн, замість 4 028,07 грн заявлених.
Щодо нарахування інфляційних втрат, суд зазначає наступне.
Індекс інфляції це додаткова сума, яка сплачується боржником і за своєю правовою природою є самостійним засобом захисту цивільного права кредитора у грошових зобов`язаннях і спрямована на відшкодування його збитків, заподіяних знеціненням грошових коштів внаслідок інфляційних процесів в державі. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державною службою статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто зменшення купівельної спроможності гривні.
При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця. В листі Верховного Суду України від 03 квітня 1997 року №62-97 також наведені аналогічні рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ Верховного Суду України.
Встановлені позивачем періоди нарахування інфляційних втрат знаходиться в межах загального строку прострочення, однак є арифметично невірними. 
Здійснивши власний перерахунок, суд дійшов висновку, що позивач неправильно визначив розмір інфляційних втрат за грудень 2025 року. Так, позивач здійснив розрахунок виходячи із суми боргу 64 315,50 грн, врахувавши оплату, проведену відповідачем 22 грудня 2025 року. Водночас, оскільки така оплата була здійснена після 15 числа місяця, при розрахунку інфляційних втрат за грудень вона не підлягає врахуванню, а тому розрахунок мав здійснюватися виходячи із суми боргу 74 315,50 грн. Відтак розмір інфляційних втрат за вказаний період становить 598,84 грн, а не 578,84 грн, як зазначено позивачем.
Відповідно до статті 14 Господарського процесуального кодексу України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Реалізація права на судовий захист є проявом принципу диспозитивності, згідно з яким позивач на власний розсуд визначає ціну та предмет позову. Враховуючи, що суд не може виходити за межі заявлених позовних вимог та самостійно збільшувати ціну позову, суд дійшов висновку про задоволення заявленої позивачем позовної вимоги про стягнення з відповідача всього 1 652,94 грн інфляційних втрат.

Висновок суду

З огляду на встановлені обставини справи та наведені норми матеріального права, суд дійшов висновку, що позивач звернувся до суду з метою захисту свого майнового права, яке виникло з договору поставки та було порушене відповідачем шляхом невиконання грошового зобов`язання щодо своєчасної та повної оплати отриманого товару. Обраний позивачем спосіб захисту є таким, що прямо передбачений законом та відповідає характеру порушеного права.
Стягнення основної суми боргу спрямоване на відновлення порушеного права позивача на отримання належної йому грошової суми за переданий товар, тобто фактично відновлює його майновий стан, який існував би у разі належного виконання відповідачем зобов`язання.
Стягнення пені як різновиду неустойки ґрунтується на умовах договору та положеннях статей 549, 550, 611 Цивільного кодексу України і спрямоване на реалізацію відповідальності боржника за порушення зобов`язання, а також на забезпечення принципу невідворотності відповідальності та стимулювання належного виконання договірних обов`язків. Застосування неустойки у даному випадку є наслідком прострочення виконання грошового зобов`язання та відповідає погодженому сторонами механізму розподілу ризиків порушення договору.
Стягнення 12% річних та інфляційних втрат відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України є самостійними способами захисту майнового права кредитора, які мають компенсаційний характер. 
Проценти річних компенсують кредитору втрати від користування боржником чужими грошовими коштами, а інфляційні втрати відшкодовують знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів. Застосування цих заходів забезпечує відновлення реальної вартості грошового зобов`язання та спрямоване на недопущення покладення на кредитора негативних наслідків прострочення.
Таким чином, сукупність заявлених позовних вимог узгоджується із передбаченими законом способами захисту цивільних прав, відповідає характеру допущеного порушення та є співмірною його наслідкам. Порушене право позивача на своєчасне отримання грошових коштів за поставлений товар підлягає судовому захисту, оскільки воно виникло з належно укладеного договору, підтверджене матеріалами справи, не спростоване відповідачем та відповідає загальним засадам цивільного законодавства — справедливості, добросовісності та розумності.
Відтак, обраний позивачем спосіб захисту є належним, ефективним та таким, що спрямований на повне відновлення його порушеного майнового права, у зв`язку з чим заявлені вимоги підлягають частковому задоволенню у загальному розмірі 80 183,06 грн, що включає 64 315,50 грн основного боргу, 10 230,54 грн пені, 3 984,08 грн 12% річних та 1 652,94 грн інфляційних втрат. 

Судові витрати

Відповідно до частини першої статті 123 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Позовна заява подана позивачем за допомогою підсистеми «Електронний суд». Як передбачено частиною третьою статті 4 Закону України «Про судовий збір», при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.
Зважаючи на це, при зверненні до суду із позовом позивач сплатив судовий збір у розмірі 2 662,40 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №958 від 02 березня 2026 року. Вказана сума визначена з урахуванням коефіцієнту пониження розміру ставки судового збору.
Згідно із пунктом 2 частини першої статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи вищезазначене, суд доходить висновку, що судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно до розміру задоволеної ціни позову, а саме 2 657,95 грн.
Керуючись статтями 2, 12, 42, 123, 126, 129, 222, 233, 236, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.
2. Стягнути з фізичної особи-підприємця Довбенька Віталія Руслановича (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Автодистриб`юшн Карго Партс» (вулиця Закревського, будинок 16, місто Київ, 02232; код ЄДРПОУ 37141112) 80 183,06 грн заборгованості за договором поставки та 2 657,95 грн сплаченого судового збору.
3. У задоволенні решти вимог відмовити.
4. Решту судового збору в сумі 4,45 грн покласти на позивача.
5. Наказ видати після набрання рішенням законної сили відповідно до статті 327 Господарського процесуального кодексу України.
6. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано згідно зі статтею 241 Господарського процесуального кодексу України.
7. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Західного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення. в порядку, передбаченому статтями 253-259 Господарського процесуального кодексу України.
8. Веб-адреса Єдиного державного реєстру судових рішень, розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет: http://reyestr.court.gov.ua/.
9. Повне судове рішення складено 09 червня 2026 року.

Суддя Бургарт Т.І.