ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/10034/24  Номер провадження 22-ц/814/1685/26	Головуючий у 1-й інстанції Тімошенко Н.В.  Доповідач ап. інст. Обідіна О. І.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2026 року 	м. Полтава	

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Полтавського апеляційного суду в складі:
головуючого судді: Обідіної О.І.,
суддів: Бутенко С.Б., Карпушина Г.Л.,
за участю секретаря: Дороженка Р.Г.
розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Полтави від 18 листопада 2025 року по справі за заявою Департаменту соціального захисту населення Полтавської міської ради про визнання ОСОБА_2 недієздатною та подання про призначення опікуна ОСОБА_1 ,

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2024 року Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Шевченківської районної ради у м. Полтаві звернулося до суду із заявою, в якій, просило визнати ОСОБА_2 недієздатною.
Вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_2 звернулася до управління соцзахисту з заявою, в якій просила виступити заявником у суді з питання визнання її недієздатною, оскільки вона є одинокою особою, страждаючою віковими хворобами, шлюб з чоловіком у неї розірвано 15.01.1980, а син ОСОБА_3 помер ще в 2002 році.
Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 22 травня 2024 року було встановлено факт, що ОСОБА_1 є єдиною особою, яка зайнята постійним доглядом за ОСОБА_2 , які мешкають разом за однією адресою, як особою похилого віку, що потребує постійного стороннього догляду.
Згідно висновку лікаря-психіатра їй встановлено діагноз змішана корково-підкорково судинна деменція помірно вираженого ступеня, проявами якого є регулярне забування виключити газ, закрити воду, неспроможність вийти у двір, неможливість чітко висловлювати свої думки.
В порядку підготовки справу до розгляду заявникам було поставлено питання про призначення ОСОБА_2 судово - психіатричної експертизи.

Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 09 квітня 2025 року замінено первісного заявника - Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Шевченківської районної ради у м. Полтаві на належного – Департамент соціального захисту населення Полтавської міської ради. 
Залучено до участі у справі в якості заінтересованих осіб Полтавську окружну прокуратуру та ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Новим заявником - Департаментом соціального захисту населення Полтавської міської ради (надалі - департамент соцзахисту) внесено до суду подання про призначення опікуном ОСОБА_2 – ОСОБА_1 .
Рішенням Шевченківського районного суду м. Полтави від 18 листопада 2025 року у задоволенні заяви Департаменту соціального захисту населення Полтавської міської ради відмовлено.
Ухвалюючи рішення, суд дійшов висновку про безпідставність заявлених вимог та недоведеність обставин, з якими законодавство пов`язує підстави визнання особи недієздатною. 

Не погодившись з рішенням суду, зацікавлена особа по справі - ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити заяву в повному обсязі.
Вважає, що суд не дав належної оцінки доказам у справі, безпідставно поставив під сумнів висновки проведеної судово-психіатричної експертизи, не прийняв до уваги встановлені обставини судовим рішенням, яке набрало законної сили, про те, що він тривалий час здійснює догляд за ОСОБА_2 , яка є одинокою особою та потребує стороннього догляду з огляду на її похилий вік та наявність психіатричного захворювання.
Зазначає, що суд помилково не прийняв до уваги надане заявником рішення опікунської ради від 08.04.2025 щодо доцільності призначення його опікуном над ОСОБА_2 , яке ухвалено компетентним органом в межах його повноважень. 

Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що остання підлягає задоволенню з огляду на наступне. 
Згідно п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, ОСОБА_1 тривалий час був сімейним лікарем у ОСОБА_2 , 1940 року народження, та на цій підставі між ними склались близькі та довірливі взаємовідносини. 
Так, згідно нотаріально посвідчених договорів дарування від 03.11.2008 та 17.08.2020 ОСОБА_2 подарувала ОСОБА_1 по 8/50 часток належного їй житлового будинку по АДРЕСА_1 .
Згідно довідки ЖЕО №2 від 19.07.2024 за вказаною адресою (на даний час - провулок родини ОСОБА_4 ) зареєстровані ОСОБА_2 , з 18.01.1982 року та ОСОБА_1 з 05.12.2008. 
Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 22 травня 2024 року встановлено факт, що ОСОБА_1 є єдиною особою, яка зайнята постійним доглядом за ОСОБА_2 як за особою похилого віку, що потребує постійного стороннього догляду і вони мешкають разом. 
14.06.2024 до органу опіки та піклування виконавчого комітету Шевченківської районного в м. Полтаві ради звернулась ОСОБА_2 із заявою з проханням звернутись до суду в її інтересах з питанням про визнання недієздатною. 
В березні 2025 року ОСОБА_1 подав до департаменту соцзахисту заяву про підготовку подання призначення його опікуном ОСОБА_2 , надавши пакет документів необхідних для цього.
Рішенням опікунської ради від 08.04.2025 встановлено доцільність призначення опікуном ОСОБА_2 , 1940 року народження – ОСОБА_1 . 
Згідно з висновком проведеної по справі судово-психіатричної експертизи № 85 від 14.02.2025, ОСОБА_2 виявляє ознаки стійкого, хронічного психічного розладу у вигляді судинної деменції, який позбавляє її здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними на даний час.

Відмовляючи в задоволенні заяви, місцевий суд дійшов висновку, що останні роки ОСОБА_2 свідомо ініціювала укладання одного з договорів дарування, зверталась до соціальної служби з нотаріально посвідченою заявою щодо призначення їй опікуна, що дає підстави вважати, що вона усвідомлювала значення своїх дій, була цілком дієздатною особою, а відтак не потребує визнання її недієздатною в судовому порядку. 
При цьому суд визнав неналежним доказом висновок експерта та не прийняв його до уваги, пославшись на те, що експерт обмежився загальним висновком, з якого не можливо встановити чи існують менш обмежувальні альтернативи аніж повне позбавлення дієздатності, а наявність психічного захворювання не є підставою для визнання особи недієздатною. 
Окрім того суд зазначив, що ОСОБА_1 є військовозобов`язаним, а наявність у нього відстрочки лише до грудня 2025 року та невизначеність щодо її продовження унеможливить виконання обов`язків опікуна та не призведе до захисту інтересів ОСОБА_2 , яка потребує стороннього догляду. 

Колегія суддів не може погодитись з вказаними висновками суду.
Відповідно до ст.41 ЦК України над недієздатною фізичною особою встановлюється опіка.
Згідно ст. 55 ЦК України опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки.
За змістом ст. 58 ЦК України опіка встановлюється над фізичними особами, які визнані недієздатними.
Частиною 1 статті 60 ЦК України визначено, що суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування.
Згідно ч. 1 ст. 300 ЦК України, увалюючи рішення про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи (у тому числі обмеження або позбавлення права неповнолітньої особи самостійно розпоряджатися своїми доходами) чи визнання фізичної особи недієздатною, встановлює над нею відповідно піклування або опіку і за поданням органу опіки та піклування призначає їй піклувальника чи опікуна.
Частинами 2-5 ст. 63 ЦК України визначено, що опікуном або піклувальником може бути лише фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Фізична особа може бути призначена опікуном або піклувальником лише за її письмовою заявою. Опікун або піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника. Фізичній особі може бути призначено одного або кількох опікунів чи піклувальників.
Опікун зобов`язаний дбати про підопічного, про створення йому необхідних побутових умов, забезпечення його доглядом та лікуванням (ч. 1 ст.67 ЦК України).
При призначенні опікуна важливі і обов`язково повинні враховуватися особисті приязні взаємини між опікуном і підопічним, що забезпечить нормальне життєзабезпечення підопічного. Можливість особи здійснювати повноваження опікуна перевіряється органом опіки та піклування, який висловлює пропозиції про доцільність призначення опікуна.

Як зазначалося вище, ОСОБА_1 був сімейним лікарем у ОСОБА_2 .
Згідно договору дарування ОСОБА_2 подарувала ОСОБА_1 в 2008 році 8/50 часток житлового будинку по АДРЕСА_1 , а в подальшому, в 2020 році ще 8/50 частко будинку за вказаною адресою.
Згідно довідки КП «ЖЕО №2» Полтавської міської ради, ОСОБА_1 зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 з 05.12.2008. Також за вказаною адресою зареєстрована з 18.01.1982 року і ОСОБА_2 .
Згідно копії свідоцтва про розірвання шлюбу, шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 розірвано 15.01.1980, а згідно копії свідоцтва про смерть син ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Таким чином зазначена особа є повністю одинокою.
У відповідності до положень ЗУ «Про соціальні послуги» їй органом соціального захисту було запропоновано поміщення у психоневрологічний будинок - інтернат, на що остання категорично відмовилась, пояснюючи це тим, що за нею на протязі тривалого часу здійснює постійний та належний догляд ОСОБА_1 . 
В своїй заяві від 18.09.2023, посвідченій приватним нотаріусом Медведєвою В.А., ОСОБА_2 зазначила, що у зв`язку зі станом здоров`я та похилим віком, вона перебуває на повному утриманні та постійному догляді, який здійснюється ОСОБА_1 , родичів не має, інших осіб, які б здійснювали догляд теж не має.
Згідно акту департаменту соцзахисту обстеження умов проживання ОСОБА_2 остання проживає за адресою АДРЕСА_2 разом з ОСОБА_1 . Газ, світло вода наявні, умови проживання добрі, декларація з сімейним лікарем заключена.
Вказані обставини необхідно розцінювати як свідчення наявних між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 усталених, доброзичливих відносин, які формувались не один рік, тобто задовго до звернення ОСОБА_1 до органу опіки та піклування із заявою про можливість встановлення ним опіки над ОСОБА_2 . 
Рішеннями опікунської ради від 08.04.2025 ухвалено, що в разі визнання ОСОБА_2 недієздатною за доцільне призначення її опікуном ОСОБА_1 та направити відповідне подання до Октябрського районного суду м. Полтави. 
Підпунктами 3.2, 3.3 Правил опіки та піклування опікунами (піклувальниками) не можуть бути особи, які: не досягли 18 років; визнані в установленому порядку недієздатними або обмежено дієздатними; перебувають на обліку або лікуються в психоневрологічних та наркологічних закладах; раніше були опікунами чи піклувальниками та з їх вини опіку чи піклування було припинено; позбавлені батьківських прав; інтереси яких суперечать інтересам осіб, що підлягають опіці чи піклуванню; засуджені за скоєння тяжкого злочину. Документи, за наявності яких органи опіки і піклування призначають опікуна: повідомлення державних, громадських організацій або заяви громадянина (громадян); копії свідоцтва про народження особи, що потребує опіки, або іншого документа, який підтверджує її вік; копія свідоцтва про смерть батьків або рішення суду про визнання громадянина безвісно відсутнім або оголошення їх померлими чи інших матеріалів, які підтверджують неможливість виховання дитини. Якщо опіка призначається над повнолітньою особою, - рішення суду про визнання даної особи недієздатною; акт обстеження умов життя особи, що потребує опіки, і опис її майна; довідки про стан здоров`я особи, що потребує опіки (якщо вона раніше проживала окремо), та майбутнього опікуна (піклувальника); довідка про місце проживання майбутнього опікуна і його заява про прийняття на себе обов`язків про опіку; акт перевірки умов життя майбутнього опікуна та висновок від органів опіки та піклування за місцем проживання опікуна про можливість виконувати опікунські обов`язки; довідка лікувальної установи про відсутність в сім`ї майбутнього опікуна (піклувальника) захворювань, що перешкоджають влаштуванню до нього особи, що потребує опіки; документ про закріплення за дитиною житлової площі.
Верховний Суд у постанові від 27 листопада 2024 року проаналізувавши наведені вище норми законодавства, вказав на те, що можливість особи здійснювати повноваження опікуна перевіряються органом опіки та піклування, який висловлює пропозиції про доцільність призначення опікуна. Тому за наявності висновку органу опіки та піклування про доцільність призначення опікуном певної особи суд зобов`язаний лише перевірити відповідність цього висновку вимогам закону щодо його обґрунтованості та змісту, зокрема чи складений такий висновок на підставі документів, передбачених Правилами опіки та піклування.
У цій же постанові Верховний Суд вказав на те, що апеляційний суд залишив поза увагою те, що обов`язковою умовою призначення судом конкретної фізичної особи опікуном над недієздатною фізичною особою є наявність подання органу опіки та піклування щодо доцільності призначення саме цієї особи опікуном. 
У постанові Верховного Суду від 08 січня 2024 року у справі № 753/1905/22 зроблено висновок про те, що призначення опікуна недієздатної особи здійснюється за поданням органу опіки та піклування, яке повинне відповідати вимогам закону щодо його обґрунтованості та змісту, має бути подано в належній процесуальній формі згідно з вимогами ЦПК України. При внесенні подання орган опіки та піклування має врахувати якнайкращі інтереси особи, над якою встановлюється опіка.
Обов`язковою умовою призначення судом конкретної фізичної особи опікуном над недієздатною фізичною особою є наявність подання органу опіки та піклування щодо доцільності призначення саме цієї особи опікуном.
В даному випадку, органом опіки та піклування в межах наданих законом повноважень, прийнято рішення про доцільність призначення опікуном ОСОБА_2 , 1940 року народження – ОСОБА_1 , на підставі чого внесено до суду подання в порядку ст. 296 ЦК України. 
Зазначене подання відповідає вимогам закону щодо його обґрунтованості та змісту, подано до суду з дотриманням процесуальної форми згідно з вимогами ЦПК України та з метою забезпечення захисту прав та інтересів ОСОБА_2 . 
Таким чином, враховуючи наявність подання, суд мав перевірити лише відповідність цього висновку вимогам закону щодо його обґрунтованості та змісту, та дотримання процесуальних норм заявника при його зверненні до суду. 
Натомість, суд першої інстанції не проаналізував зазначене подання, не сформував своєї правової оцінки щодо прийнятності викладеного в ньому висновку про доцільність призначення опікуном ОСОБА_2 ОСОБА_1 , а вдався до необґрунтованих припущень щодо ймовірної дієздатності особи, оскільки нею свідомо реалізовувались права, зокрема право на укладання цивільної угоди в 2020 році. 
Крім того, судом першої інстанції було невірно оцінено такий доказ по справі як висновки судово-психіатричної експертизи. 
Так, згідно ст. 105 ЦПК України призначення експертизи судом є обов`язковим у разі заявлення клопотання про призначення експертизи обома сторонами. Призначення експертизи судом є обов`язковим також за клопотанням хоча б однієї із сторін, якщо у справі необхідно встановити: 1) характер і ступінь ушкодження здоров`я; 2) психічний стан особи; 3) вік особи, якщо про це немає відповідних документів і неможливо їх одержати. 
Проведеною по справі судово-психіатричною експертизою № 85 від 14.02.2025 встановлено, що ОСОБА_2 виявляє ознаки стійкого, хронічного психічного розладу у вигляді судинної деменції, який позбавляє її здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними на даний час.
Проведення вказаної експертизи здійснено у відповідності до вимог чинного законодавства, її висновки є зрозумілими, однозначними та не потребують подвійного тлумачення. 
Підстав для розумних сумнівів в компетенції спеціаліста, який проводив призначену судом експертизу, або в самій процедурі її проведення, в колегії суддів не виникає. 
Так, не погоджуючись з висновками проведеної по справі експертизи, суд першої інстанції вказав, що вона мала б бути проведена як судово - комісійна, із залученням декількох фахівців. 
Між тим, питання проведення по праві тієї чи іншої експертизи залежить виключно від висновку суду про необхідність в її призначенні в залежності від складності експертного питання та необхідність з`ясування обставин, які входять до предмета доказування. 
Так, чинний ЦПК України передбачає порядок призначення судом комісійної, комплексної, додаткової та повторлено експертизи. 
В даному випадку, саме судом першої інстанції була призначена судово-психіатрична експертиза, а не комісійна. 
Таким чином, суд першої інстанції спочатку призначив судово-психіатричну експертизу, не обговорюючи при цьому необхідності призначення її як комісійної, а потім не погодився з її висновками з тих підстав, що по справах, які можуть призвести до повного обмеження дієздатності особи, доцільним є проведення комісійної експертизи за участю декількох фахівців. 
Колегія суддів не погоджується з вказаними висновками, оскільки судово-психіатричним експертом на підставі амбулаторного дослідження ОСОБА_2 було оцінено психічний, неврологічний та соматичний стан останньої, встановлено втрату орієнтації, різке зниження пам`яті та уваги, прояви вираженої амнезії, безпорадність та повну залежність від сторонніх осіб в задоволенні побутових та соціальних питань та дані чіткі відповіді на поставлені в ухвалі суду питання щодо наявності в ОСОБА_2 психічного захворювання та неможливості розуміти значення дій та керування ними.
Вказаним висновком експерта було встановлено причинно-наслідковий зв`язок між психічним розладом - судинною деменцією, який позбавляє особу усвідомлювати значення своїх дій.
За вказаних обставин колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для задоволення клопотання департаменту соцзахисту та визнання ОСОБА_2 недієздатною.
Також помилковим вважає колегія суддів висновок суду щодо невизначеності можливості продовжувати виконувати ОСОБА_1 обов`язки опікуна, враховуючи, що він є військовозобов`язаним та має відстрочку лише до 27.12.2025 
Місцевий суд залишив поза увагою те, що обов`язковою умовою призначення судом конкретної фізичної особи опікуном над недієздатною фізичною особою є наявність подання органу опіки та піклування щодо доцільності призначення саме цієї особи опікуном. Тому за наявності висновку органу опіки та піклування про доцільність призначення опікуном певної особи суд зобов`язаний лише перевірити відповідність цього висновку вимогам закону щодо його обґрунтованості та змісту, зокрема чи складений такий висновок на підставі документів, передбачених Правилами опіки та піклування.
Сам по собі факт можливої мобілізації для проходження особою військової служби не може слугувати підставою для відмови у призначенні її опікуном, оскільки законодавством України не запроваджено особливого порядку для встановлення опіки під час воєнного стану та не встановлено імперативної заборони щодо призначення військовозобов`язаної особи опікуном над недієздатною фізичною особою.
Оскільки положення цивільного законодавства передбачають обов`язкове призначення опікуна над недієздатною особою, і залишення особи, яка визнана недієздатною без призначеного опікуна призводить до унеможливлення реалізації такою особою будь-яких її прав, а отже відсутність опікуна над недієздатною особою є порушенням, перш за все, її прав, є неприпустимим.
За вказаних обставин колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про задоволення заяви про визнання ОСОБА_2 недієздатною та задоволення клопотання про призначення ОСОБА_1 її опікуном.
Керуючись ст.ст. 367, 374, п.п. 3,4 ч.1 ст. 376, ст. 381, 384 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Шевченківського районного суду м. Полтави від 18 листопада 2025 року скасувати, ухваливши по справі нове рішення.
Заяву та клопотання Департаменту соціального захисту населення Полтавської міської задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 недієздатною та призначити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 опікуном ОСОБА_2 . 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду Верховного Суду.
Повний текст постанови виготовлено 28 квітня 2026 року.

Судді: О.І. Обідіна С.Б. Бутенко Г.Л. Карпушин