ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2026 р. 	Справа № 552/2525/26	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Перцової Т.С.,
Суддів: Макаренко Я.М. , Жигилія С.П. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Київського районного суду м. Полтави від 02.04.2026, головуючий суддя І інстанції: Яковенко Н.Л., м. Полтава, повний текст складено 02.04.26 по справі № 552/2525/26
за позовом ОСОБА_1 
до  Департаменту територіального контролю м. Києва Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)   
про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 (далі за текстом – ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Київського районного суду м. Полтави з позовом до Департаменту територіального контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (далі за текстом – Департамент територіального контролю, відповідач), у якому просив суд:
- поновити строк звернення до суду з адміністративним позовом про оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення;
- визнати протиправною та скасувати постанову серії 2КІ № 0009403116 від 21.11.2025 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 152-1 КУпАП;
- судові витрати покласти на відповідача.
В обґрунтування поважності причин пропуску строку звернення до суду зазначив, що не був належним чином повідомлений про розгляд справи про адміністративне правопорушення та дізнався про існування спірної постанови лише після її отримання засобами поштового зв`язку 16.12.2025. Посилаючись на приписи статті 289 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі – КУпАП), стверджував, що перебіг строку на оскарження постанови серії 2КІ № 0009403116 від 21.11.2025 має обчислюватися саме з моменту її фактичного отримання.
Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 27.03.2026 по справі № 552/2525/26 позовну заяву ОСОБА_1 до Департаменту територіального контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності залишено без руху.
Надано позивачу строк для усунення недоліків п`ять днів з дня отримання копії даної ухвали.
Роз`яснено, що у разі якщо недоліки не будуть усунені в зазначений строк позовна заява підлягатиме поверненню позивачеві.
Залишаючи позовну заяву позивача без руху, суд першої інстанції виходив з того, що вказані позивачем у заяві причини поважності пропуску строку звернення з адміністративним позовом не можуть бути визнані судом поважними, оскільки позивачем не доведено обставини, які об`єктивно унеможливлювали своєчасне звернення до суду у визначений законом строк та не додано доказів на їх підтвердження.
На виконання вимог ухвали суду першої інстанції від 27.03.2026, позивачем 01.04.2026 подано заяву про усунення недоліків, в якій останній просив визнати причини пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними та поновити строк звернення до адміністративного суду.
В обґрунтування вимог вказаної заяви пояснив, що після отримання спірної постанови 16.12.2025, того ж дня здійснив оплату штрафу у розмірі 50% від зазначеної у постанові суми, що передбачено приписами статті 300-1 КУпАП, та 18.12.2025 направив квитанцію про оплату штрафу на адресу відповідача, у зв`язку з чим, обґрунтовано вважав, що постанова ним виконана належним чином, проте, у подальшому отримав інформацію про відкриття виконавчого провадження за невиконання постанови серії 2КІ № 0009403116 від 21.11.2025, що слугувало підставою для звернення до адвоката за юридичною допомогою та до відповідача з метою досудового врегулювання спору.
Зауважив, що саме досудове врегулювання спору, яке не призвело до відновлення порушених прав позивача, зумовило звернення до суду з порушенням встановленого КАС України строку, що є поважною причиною, оскільки відноситься до вжиття заходів, спрямованих на відновлення своїх порушених прав.
Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 02.04.2026 по справі № 552/2525/26 клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку залишено без задоволення.
Позовну заяву ОСОБА_1 до Департаменту територіального контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності повернуто позивачеві.
Не погодившись із вказаною ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи та порушення судом норм процесуального права, просив суд апеляційної інстанції ухвалу Київського районного суду м. Полтави у справі № 552/2525/26 від 02.04.2026 про повернення позовної заяви — скасувати.
Визнати поважними причини пропуску строку звернення до адміністративного суду та поновити позивачу строк звернення до суду.
Матеріали позовної заяви направити до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження та продовження розгляду справи по суті.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що судом першої інстанції безпідставно повернуто позовну заяву, оскільки не враховано, що позивачем пропущений строк звернення до суду з цим позовом з поважних причин, які полягали у своєчасному виконанні оскаржуваної постанови, повідомленні про це відповідача та вжитті заходів для досудового врегулювання спору після отримання постанови про відкриття виконавчого провадження.
Наполягав, що лише 03.03.2026, після отримання інформації про відкриття виконавчого провадження, позивач фактично дізнався про те, що платіж не був зарахований належним чином, постанова не вважається виконаною, а його права підлягають судовому захисту, однак суд першої інстанції не надав належної оцінки поданим позивачем поясненням і доказам, не встановив реального моменту обізнаності про порушення прав, не дослідив поважність причин пропуску строку звернення до суду та застосував надмірно формальний підхід, що суперечить усталеній практиці Верховного Суду, який неодноразово наголошував, що повернення позовної заяви є виключним процесуальним заходом і не може застосовуватися формально, а також що надмірний формалізм є порушенням права на доступ до правосуддя.
У надісланому до суду апеляційної інстанції відзиві на апеляційну скаргу, відповідач просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 на ухвалу Київського районного суду міста Полтави від 02 квітня 2026 року у справі № 552/2525/26 та залишити ухвалу суду першої інстанції без змін.
В обґрунтування відзиву зазначив, що 16 грудня 2025 року оскаржувана постанова була отримана позивачем особисто, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, а тому кінцевою датою, коли ОСОБА_1 міг звернутись до суду з позовом про скасування постанови з урахуванням приписів статті 291 КУпАП є 29 грудня 2026 року.
Звернув увагу, що навіть за урахуванням позиції ОСОБА_1 , викладеної в апеляційній скарзі, позовна заява в межах даної справи була подана 27 березня 2026 року, тобто через 24 дні після того, як апелянт фактично дізнався про наявність виконавчого провадження, а отже з пропущенням процесуальних строків.
Переконував, що строки в межах даної справи пропущені виключно у зв`язку з триваючою пасивною поведінкою апелянта, оскільки ОСОБА_1 знав про наявність оскаржуваної постанови ще в день її винесення, отримав її засобами Укрпошти 16 грудня 2025 року, а про відкриття виконавчого провадження дізнався майже за місяць до фактичного подання адміністративного позову до Київського районного суду міста Полтави.
У надісланій до суду апеляційної інстанції відповіді на відзив на апеляційну скаргу, позивач вважав доводи відповідача про пропуск ОСОБА_1 строку звернення до суду безпідставними та такими, що не враховують реальну поведінку позивача після отримання інформації про порушення його прав. Пояснив, що після 03.03.2026 він невідкладно звернувся за правовою допомогою і вже 05.03.2026 подав заяву до відповідача з метою досудового врегулювання спору, однак лише 19.03.2026 отримав відповідь, яка фактично містила відмову у вирішенні питання, та відразу після цього 27.03.2026 звернувся до суду з цим позовом.
Переконував, що позивач не зволікав із захистом своїх прав, а навпаки — діяв послідовно, добросовісно та вжив усіх можливих заходів для досудового врегулювання спору, що не може розцінюватися як прояв пасивної поведінки, оскільки є по суті реалізацією права на мирне врегулювання спору до звернення до суду.
Відповідно до частини 2 статті 312 Кодексу адміністративного судочинства України (далі за текстом – КАС України) апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції, зазначені в пунктах 3, 6, 7, 11, 14, 26 частини першої статті 294 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження).
Згідно з частиною 4 статті 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги ухвалу суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 27.03.2026 звернувся до Київського районного суду м. Полтави з позовом до Департаменту територіального контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності.
Позовна заява сформована в системі «Електронний суд» 26.03.2026.
У поданій до суду заяві про поновлення строку звернення до суду позивач стверджує, що копію постанови, яку оскаржує, отримав 16.12.2025.
Повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції, дійшов висновку про неповажність зазначених позивачем у заяві про поновлення строку звернення причин для поновлення пропущеного строку та наявність підстав для застосування до позовної заяви ОСОБА_1 приписів частини 2 статті 123 КАС України, оскільки, отримавши копію постанови 16.12.2025, з даним позовом до суду звернувся лише 27.03.2026, тобто, з порушенням встановлених строків.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.
Частиною першою статті 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду за захистом, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.
Згідно з частинами першою, другою статті 171 КАС України, суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи:
1) подана позовна заява особою, яка має адміністративну процесуальну дієздатність;
2) має представник належні повноваження (якщо позовну заяву подано представником);
3) відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу;
4) належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності;
5) позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними);
6) немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.
Суддя відкриває провадження в адміністративній справі на підставі позовної заяви, якщо відсутні підстави для залишення позовної заяви без руху, її повернення чи відмови у відкритті провадження у справі.
За визначенням, наведеним у частині 6 статті 161 КАС України, у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.
На виконання частини 1 статті 169 КАС України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями160,161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.
За приписами пунктів 1, 9 частини 4 статті 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо: позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк; у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.
Відповідно до частин 1, 2 статті 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.
Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.
На виконання положень частин 1 та 2 статті 122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Згідно з частиною 3 статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Для вирішення питання про правильність застосування судом першої інстанції строку звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів особи необхідно з`ясувати, яким саме рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені права цієї особи, коли розпочався перебіг цього строку.
Так, предметом спору до даній справі є постанова Департаменту територіального контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) серії 2КІ № 0009403116 від 21.11.2025 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 152-1 КУпАП, якою на позивача накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу сумою 700 грн.
Особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності визначені статтею 286 КАС України.
Частиною другою статті 286 КАС України передбачено, що позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) у справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).
Отже, чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.
Строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа Стаббігс на інші проти Великобританії, справа Девеер проти Бельгії).
У пункті 45 рішення Європейського суду з прав людини "Перез де Рада Каванілес проти Іспанії" від 28.10.1998, зазначено про те, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання; правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності; зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані.
У справі "Gradescolo S.R.L. проти Молдови" Суд послався на прецедентне право щодо дотримання вимог стосовно допустимості застосування процесуального закону, як важливого аспекту права на справедливий судовий розгляд. Роль позовної давності має велике значення під час інтерпретації преамбули конвенції, відповідна частини якої проголошує верховенство закону, що є обов`язком для країн, які підписали Конвенцію. Дотримання строку звернення є однією з умов реалізації права на позов і тісно пов`язано з реалізацією права на справедливий суд. Наявність такої умови запобігає зловживанням і погрозам звернення до суду. Її відсутність призводила б до постійного збереження стану невизначеності у правовідносинах.
Колегія суддів наголошує, що дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників публічно-правових відносин у випадку, якщо вони стали спірними. У випадку пропуску строку звернення до суду, підставами для визнання поважними причин такого пропуску є лише наявність обставин, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.
Інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.
Питання ж поважності причин пропуску строку звернення до суду є оціночним та залежить від доказів, якими підтверджуються обставини та підстави такого пропуску.
Оцінюючи поважність підстав несвоєчасного звернення до суду, слід виходити з того, що причина пропуску строку є поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина (або кілька обставин), яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом або судом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.
Законодавче обмеження строку оскарження судового рішення, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах.
Відповідно до частини другої статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а статтею 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до правових висновків Європейського Суду з прав людини, право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 33 рішення у справі Перетяка та Шереметьєв проти України від 21 грудня 2010 року, заява № 45783/05). Норми, що регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (пункти 22 - 23 рішення у справі Мельник проти України від 28 березня 2006 року, заява № 23436/03).
За загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.
Поняття "особа повинна" слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій, і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені.
Так, відповідно до приписів статті 291 КУпАП скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови, а щодо постанов по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, постанов у справі про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 132-2 цього Кодексу, та/або про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), - протягом десяти днів з дня набрання постановою законної сили. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.
Верховний Суд у постанові від 16 листопада 2023 року (справа № 290/606/23) звернув увагу на те, що під час вирішення питання про пропуск строку звернення з позовом до суду щодо оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення, підлягає з`ясуванню дата отримання цієї постанови.
Такий правовий підхід узгоджується і з правовою позицією Верховного Суду, викладеною, зокрема, у постановах від 31.01.2020 в справі №755/7433/19, від 25.02.2021 у справі №953/2781/20.
Як стверджує позивач, копія оскаржуваної постанови отримана ним 16.12.2025 засобами поштового зв`язку. Доказів зворотного матеріали справи не містять.
Таким чином, з урахуванням вищенаведених висновків строк звернення до суду з позовом про оскарження постанови про адміністративне правопорушення розпочав свій перебіг для позивача 16.12.2025 - дня отримання спірної постанови та завершився 26.12.2025.
Разом з цим, до суду першої інстанції з позовом ОСОБА_1 звернувся 26.03.2026, тобто з порушенням 10 денного строку звернення до суду з цим позовом.
Водночас, поважних причин пропуску строку звернення до суду з дня отримання спірної постанови (16.12.2025) та невчинення активних дій щодо її оскарження до 26.03.2026 позивачем не наведено.
Посилання позивача на добровільну сплату штрафу за спірною постановою, що підтверджується наявною у матеріалах справи квитанцією № TS209504 від 16.12.2025, отримання 03.03.2026 інформації про відкриття виконавчого провадження, звернення за правовою допомогою до адвоката та намагання врегулювати спір з відповідачем у досудовому порядку, на переконання колегії суддів, не є обставинами, які б свідчили про поважність пропуску строку звернення до суду, оскільки період пропуску строку звернення до суду є надто тривалим (з місяці та 10 днів) та навіть, якщо рахувати такий строк після дати отримання 
інформації про відкриття виконавчого провадження 03.03.2026, позивач пропустив 10 денний строк звернення до суду.
Колегія суддів зауважує, що звернення особи до відповідача зі скаргою на постанову по справі про адміністративне правопорушення не є досудовим вирішенням спору, а є альтернативним способом захисту своїх прав.
Даний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суд у складі Касаційного адміністративного суду, викладеною у постанові від 16.02.2023 у справі №697/1044/22.
Про вказане свідчить також і те, що положення статті 286 КАС України не містять обов`язкової вимоги щодо вжиття заходів досудового врегулювання спору у справах щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.
До того ж, законодавець визначив таку категорію справ як термінову та встановив у статті 286 КАС України особливості її розгляду, в тому числі спеціальний строк для звернення до адміністративного суду, що складає десять днів з дня вручення такого рішення (постанови).
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що наведені позивачем обставини, якими обґрунтовано поважність причин пропуску строку звернення до суду, не пов`язані з об`єктивними перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали своєчасне подання позовної заяви протягом 10 днів починаючи з 16.12.2025, та не пояснюють причин не звернення до суду раніше ніж 26.03.2026, а тому колегія суддів дійшла висновку про неповажність наведених позивачем причин та відсутності підстав для поновлення строку на звернення до суду.
Верховний Суд у постанові від 05 вересня 2025 року справі № 580/2282/23 зазначив, що триваюча пасивна поведінка, з урахуванням наявної можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів, не свідчить про наявність поважних причин пропуску строку звернення до суду. Поважними причинами пропуску строку звернення до суду визнаються лише ті обставини, які є об`єктивно непереборними та не залежать від волевиявлення сторони і пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення сторонами у справі процесуальних дій.
Статтею 44 КАС України передбачено обов`язок осіб, які беруть участь у справі (учасників справи), добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки, зокрема, щодо дотримання процесуальних строків.
Таким чином, особа, яка має намір подати позов, повинна вчиняти усі можливі та залежні від неї дії для виконання процесуального обов`язку дотримання вимог процесуального закону стосовно форми і змісту позовної заяви, у тому числі процесуальних строків її подачі.
За вищенаведених обставин, оскільки ОСОБА_1 пропущено десятиденний строк звернення до суду з вищевказаними позовними вимогами, не надано належних доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку звернення до суду з позовом про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для застосування до позовної заяви положень частини 2 статті 123 КАС України та відповідно повернення такої позовної заяви.
Відповідно до статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Перевіривши доводи, викладені скаржником в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає обставин, які б давали підстави ставити під сумнів правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.
Керуючись ч. 4 ст. 229, ч. 4 ст. 241, ст. ст. 243, 250, 308, 310, 315, 320, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, - 

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Ухвалу Київського районного суду м. Полтави від 02.04.2026 по справі № 552/2525/26 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 		Т.С. Перцова 	
Судді	   	Я.М. Макаренко   С.П. Жигилій