КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
03110, м. Київ, вул. Солом`янська, 2-а, e-mail: inbox@kia.court.gov.ua

Єдиний унікальний номер справи № 367/8961/25 Головуючий у суді першої інстанції - Одарюк М.П.
Номер провадження № 22-ц/824/8109/2026 Доповідач в суді апеляційної інстанції - Яворський М.А.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 червня 2026 року м. Київ
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Яворського М.А. (суддя-доповідач), Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,
розглянувши цивільну справу в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на заочне рішення Ірпінського міського суду Київської області від 21 жовтня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Одарюка М.П., у місті Ірпінь, у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-
ВСТАНОВИВ:
У серпні 2025 року ТОВ «Факторинг Партнерс» звернулось до суду з позовом до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором, відповідно до якого просило стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором № 3145360 від 10 грудня 2021 року в розмірі 71 680,00 грн, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) 20 000,00 грн., заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги - 50 280,00 грн, заборгованість за комісією 1 400,00 грн, витрати зі сплати судового збору у розмірі 3 028,00 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 25 000,00 грн.
Позовні вимоги мотивовані тим, що що 10 грудня 2021 року між ТОВ «МІЛОАН» та ОСОБА_1 укладено договір № 3145360, згідно з умовами якого відповідач отримала кредит у розмірі 20 000,00 грн зі сплатою відсотків у розмірі 5 280,00 грн, які нараховуються за ставкою 0,88% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. 
Умовами кредитного договору передбачена видача кредитних коштів позичальнику безготівково, а саме шляхом переказу коштів на картковий рахунок.
Підписанням договору відповідач підтвердила, що вона ознайомлена з усіма його істотними умовами та їй була надана вся інформація, передбачена вимогами чинного законодавства. Відповідач здійснила, дії, спрямовані на укладення договору шляхом заповнення заяви про надання (отримання) кредиту на сайті, з введення коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору, та зазначенням інформації щодо реквізитів банківської картки, на рахунок якої, в подальшому, кредитодавцем було перераховано грошові кошти у розмірі, встановленому договором. Зазначені умови є публічною пропозицією в розумінні ст. 641,644 УЦК України. Сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк кредитування, що свідчить про наявність волі відповідачки для укладення такого договору, на таких умовах шляхом підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. 
Позикодавець свої зобов`язання за договором виконав, надавши позичальнику кредитні кошти. Строк повернення грошових коштів за кредитним договором наступив, але відповідачка не виконує свої зобов`язання, грошові кошти не повертає, проценти за користування коштами не сплачує.
26 липня 2024 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Факторинг Партнерс» було укладено, Договір факторингу № 26-07/2024 про відступлення права вимоги за Кредитними договорами, у тому числі за договором № 3145360.
Таким чином, ТОВ «Факторинг Партнерс» наділено правом вимоги до відповідача за договором № 3145360.
Заочним рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 21 жовтня 2025 року позов ТОВ «Факторинг Партнерс» задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Факторинг Партнерс» заборгованість за договором № 3145360 від 10.12.2021 у розмірі 71 680 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Факторинг Партнерс» витрати на правову допомогу у розмірі 3 000 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Факторинг Партнерс» судовий збір у розмірі 3 028 грн.
Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 12 січня 2026 року заяву відповідача ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Ірпінського міського суду Київської області від 21 жовтня 2025 року залишено без задоволення.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням,  ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, яку мотивовано тим, що згідно умов кредитного договору та графіку погашення та паспорту споживчого кредиту, сторони погодили тіло наданого кредиту у розмірі 20 000 грн та строк кредитування 30 днів, комісію та проценти, а отже суму до повернення у розмірі 26 689 грн. В паспорті споживчого кредиту погоджено суму до повернення в розмірі 26 689.
Таким чином, до стягнення підлягав борг без застосування положень ст. 625 ЦК України.
Вказує, що пролонгація строку кредитування не здійснювала. Пролонгація строку кредитування в односторонньому порядку кредитором заборонена ч. 7 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування», а саме, у договорі про споживчий кредит забороняється встановлювати умову про продовження в односторонньому порядку строку користування кредитом. 
Продовження строку користування кредитом здійснюється виключно шляхом укладення додаткового договору за домовленістю сторін.
Фактично умовами кредитного договору передбачено автоматичне продовження строку кредитування у разі неповернення кредиту на 30 день та нарахування процентів за фактичне користування кредитом за ставкою 5 % ще протягом 60 днів, що підтверджується п. 5 Паспорту споживчого кредиту (нарахування відсотків за ст. 625 ЦК України).
Тому положення договору про нарахування процентів за фактичне користування кредитом за ставкою 5 % ще протягом 60 днів прямо суперечить ч. 7 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування».
При цьому, ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору, що суперечать закону є нікчемними, та не потребують визнання їх недійсними за позовом споживача.
Враховуючи викладене, ОСОБА_1 просить скасувати заочне рішення Ірпінського міського суду Київської області від 21 жовтня 2025 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги позивача задовольнити на 26 689 грн.
19 березня 2026 року на адресу апеляційного суду від представника ТОВ «Коллект Центр» - Ткаченко М.М. надійшов відзив, відповідно до якого вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підлягає залишенню без змін, а подана апеляційна скарга - без задоволення.
У доводах відзиву вказує, що сторони у договорі позики погодили, що договір діє до повного виконання позичальником своїх зобов`язань, та як наслідок, передбачають нарахування кредитором відсотків за користування кредитом поза межами строку кредитування, на підставі ст. 625 ЦК України, інших платежів та штрафних санкцій, а тому така позиція відповідача є безпідставною та спростованою умовами кредитного договору та матеріалами справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
У відповідності до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Згідно з ч. 3 ст. 369 ЦПК України, з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 10 грудня 2021 року між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 укладено договір про споживчий кредит № 3145360, згідно умов якого кредитодавець зобов`язується на умовах визначених цим договором, на строк визначений в п.1.3 договору надати позичальнику грошові кошти ( фінансовий кредит) у сумі визначеній у п.1.2 договору ( далі - кредит), а позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом ( далі - плата) у встановлений у п. 1.4 договору термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/ терміни, що визначені договором. Кредит надається з метою задоволення потреб позичальника не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю та виконанням обов`язків найманого працівника. Типом кредиту є кредит ( п.1.1 договору).
Сума кредиту становить 20 000,00 грн ( у валюті: українські гривні) ( п.1.2 договору).
Кредит надається строком на 30 днів з 10.12.2021 ( строк кредитування) ( п.1.3 договору).
Термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом ( дата платежу): 09.01.2022 ( п.1.4 договору).
Комісія за надання кредиту 1 400,00 грн, яка нараховується за ставкою 7,00% від суми кредиту одноразово ( п.1.5.1 договору).
Проценти за користування кредитом 5 280,00 грн, які нараховуються за ставкою 0,88% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом ( п.1.5.2 договору).
Стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5,00% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом ( п.1.6 договору).
Цей кредитний договір укладається в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно - телекомунікаційній системі товариства та доступний зокрема через сайт товариства та/або відповідний мобільний додаток чи інші засоби ( п.6.1 договору).
Приймаючи пропозицію товариства про укладення цього кредитного договору позичальник також погоджується з усіма додатками та невід`ємними частинами (у т.ч. правилами, паспортом споживчого кредиту та графіком платежів) договору в цілому (п.6.3 договору).
10 грудня 2021 року між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання фінансового кредиту № 3145360 в електронній формі з дотриманням вимог ЗУ «Про електронну комерцію» шляхом електронного підпису одноразовим ідентифікатором W70953 ( а.с.6-17).
ТОВ «МІЛОАН» виконав свої зобов`язання за кредитним договором №3145360 від 10.12.2021 року, надавши Відповідачу кредит у розмірі 20 000,00 грн, а відповідач отримав зазначені кошти ( а.с.18).
Позичальник зобов`язався своєчасно повернути грошові кошти надані відповідно до кредитного договору №3145360 від 10.12.2021 року у визначені договором терміни, а також виконати інші свої зобов`язання згідно договору.
26 липня 2024 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Факторинг Партнерс» було укладено Договір факторингу №26-07/2024, у відповідності до умов якого ТОВ «Факторинг Партнерс» приймає належні ТОВ «МІЛОАН» Права Вимоги до Боржників, вказаними у Реєстрі боржників.
Відповідно до Реєстру Боржників до Договору факторингу №26-07/2024 від 26 липня 2024 року, ТОВ «Факторинг Партнерс» набуло права грошової вимоги до Відповідача за кредитним договором №3145360 від 10.12.2021 року.
Всупереч умовам Кредитного договору, незважаючи на повідомлення, Відповідач не виконав свого зобов`язання. Після відступлення Позивачу права грошової вимоги до Відповідача, останній не здійснив жодного платежу для погашення існуючої заборгованості ні на рахунки ТОВ «Факторинг Партнерс», ні на рахунки попереднього кредитора.
Згідно з розрахунком заборгованості за договором № 3145360 від 10 грудня 2021 року, що підлягає стягненню з позичальника станом на день формування позовної заяви відповідно до розрахунку заборгованості, становить 71 680,00 грн, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) 20 000,00 грн, заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги 50 280,00 грн., заборгованість за комісією 1 400,00 грн.
Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову суд першої інстанції виходив із того, що при укладенні кредитного договору сторонами досягнуто згоди з усіх його істотних умов та визначено, серед іншого, суму кредиту, процентну ставку за користування кредитними коштами та порядок повернення кредиту, строк дії договору. Укладений між сторонами договір є обов`язковим до виконання. Термін повернення кредиту у повному обсязі настав, а заборгованість за кредитним договором у встановлений строк відповідачем не погашено, доказів належного виконання суду не надано.
Зменшуючи розмір витрат позивача на професійну правничу допомогу до 3 000 грн, суд першої інстанції виходив із того, що понесені витрати у розмірі 9 000 грн є неспівмірними ціні позову, складності вирішеного судом питання та виконаних адвокатом робіт. При цьому судом враховано характер виконаної роботи, принцип співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також розумності їхнього розміру.
Апеляційний суд не може повністю погодитись із вказаними висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції не в повній мірі відповідає вказаним вимогам закону виходячи з наступного.
Судове рішення оскаржується лише в частині стягнення відсотків за договором позики. В іншій частині судове рішення не оскаржується, а тому в апеляційному порядку не переглядається.
Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 цього Кодексу).
З прийняттям Закону України від 03 вересня 2015 року №675-VIII «Про електронну комерцію» (далі - Закон №675-VIII) на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів у мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних.
Положеннями статті 3 Закону №675-VIII, (тут і далі - у редакції, чинній на час укладення договору кредиту), передбачено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до статей 11, 12 Закону №675-VIII електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах.
Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (частина 6 статті 11 Закону №675-VIII).
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (частина 12 статті 11 Закону №675-VIII).
Відповідно до частин 1, 3 статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.
При цьому споживачем, права якого захищаються на підставі Закону України «Про захист прав споживачів», є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (пункт 22 частини 1 статті 1 цього Закону). Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.
Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року №15-рп/2011 у справі щодо офіційного тлумачення положень пунктів 22, 23 статті 1, статті 11, частини 8 статті 18, частини 3 статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» у взаємозв`язку з положеннями частини 4 статті 42 Конституції України (справа про захист прав споживачів кредитних послуг), дія цього Закону поширюється і на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем за договором про надання споживчого кредиту), що виникають як під час укладення так і виконання такого договору.
Згідно зі статтею 18 Закону України «Про захист прав споживачів», продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими.
Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.
Відповідно до частини 1 статті 19 Закону України «Про споживче кредитування» у разі недостатності суми здійсненого платежу для виконання зобов`язання за договором про споживчий кредит у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості: 1) у першу чергу сплачуються прострочена до повернення сума кредиту та прострочені проценти за користування кредитом; 2) у другу чергу сплачуються сума кредиту та проценти за користування кредитом; 3) у третю чергу сплачуються неустойка та інші платежі відповідно до договору про споживчий кредит.
Відповідно до частини 1 статті 534 ЦК України у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов`язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором або законом: 1) у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов`язані з одержанням виконання; 2) у другу чергу сплачуються проценти і неустойка; 3) у третю чергу сплачується основна сума боргу.
За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Частиною 2 статті 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Як вбачається з матеріалів справи,
Як вбачається з матеріалів справи, 10 грудня 2021 року між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 укладено договір про споживчий кредит № 3145360, відповідно до пункту 1.1 якого кредитодавець зобов`язується на умовах, визначених цим договором, на строк, визначений п.1.3 договору, надати позичальнику грошові кошти у сумі, визначеній у п.1.2 договору, а позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у встановлений п.1.4 договору термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені договором. 
Пунктами 1.2-1.4 договору передбачено, що сума кредиту становить 20 000,00 гривень. Кредит надається строком на 30 днів з 10.12.2021. Термін (дата) повернення кредиту і сплата комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом (дата платежу) - 12.01.2022. 
Відповідно до п.1.5.1. комісія за надання кредиту складає 1400,00 грн, яка нараховується за ставкою 7,00 відсотків від суми кредиту одноразово. 
Згідно з п.1.5.2 проценти за користування кредитом: 5280,00 грн, які нараховуються за ставкою 0,88 відсотків від фактичного залишку за кожен день строку користування кредитом. 
Відповідно до п.1.6 стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5,00 відсотків від фактичного залишку за кожен день користування кредитом. 
Згідно п.2.2.3. договору проценти нараховуються за стандартною (базовою) ставкою, що визначена п.1.6 цього договору, яка є незміною протягом всього строку кредитування, окрім випадків, коли за умовами акції, програм лояльності, спеціальних пропозицій тощо, визначена в п.1.5.2 процентна ставка протягом первісного строку кредитування, визначеного п.1.3, запропонована позичальнику зі знижкою і є меншою за кредитну (базову) ставку, встановлену п.1.6 договору. Якщо визначена п.1.5.2 процентна ставка є нижчою від стандартної (базової) ставки, то після завершення первісного строку кредитування та/або строку пролонгації на пільгових умовах, проценти з дня продовження строку кредитування (пролонгації) на стандартних (базових) умовах згідно з п.2.3.1.2 продовжують нараховуватись за базовою ставкою згідно з п.1.6 договору. 
Відповідно до п.2.3.1.2 позичальник може збільшити строк кредитування на 1 день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожного разу, коли позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів.
Згідно п.6.5 укладеного між сторонами договору убачається, що цей договір прирівнюється до такого, що укладений у письмовій формі
Погодження між сторонами в договорі кредиту різних процентних ставок, зокрема, «зниженої» в розмірі 0,88% на день у разі користування коштами до 30 дня, а також «стандартної» в розмірі 5% на день у разі користування коштами понад 30 день, не свідчить про прострочення виконання зобов`язання боржником, оскільки обидві процентні ставки визначено сторонами в договорі як плату за користування коштами в межах строку кредитування, а не у разі прострочення сплати платежів згідно з договором. Заохочення позичальника повернути кошти до закінчення 30 календарного дня користування коштами зменшеною процентною ставкою не є встановлення строку виконання зобов`язання.
Разом з тим, щодо розміру заявлених до стягнення з відповідача процентів колегія суддів зазначає, що відповідно до пункту 5 частини 3 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором.
Вимога про нарахування та сплату відсотків, які є явно завищені, не відповідає передбаченим у частині 3 статті 509 та частинах 1, 2 статті 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми відсотків спотворює їх дійсне правове призначення, перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.
Позивач, як фінансова установа, скориставшись необізнаністю позичальника, діючи з порушенням звичаїв ділового обороту та порушуючи при цьому норми і вимоги діючого законодавства, спонукав у такий спосіб позичальника на укладення договору позики на вкрай невигідних для нього умовах, які відповідач не міг оцінити належно.
Крім того, з огляду на приписи частини 4 статті 42 Конституції України, участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту щодо сплати споживачем непропорційно великих відсотків за прострочення повернення кредиту.
Це узгоджується з положеннями Резолюції Генеральної Асамблеї ООН від 09 квітня 1985 року №39/248 «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», в якій зазначено наступне: визнаючи, що споживачі нерідко перебувають у нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти та купівельної спроможності, принципи захисту інтересів споживачів мають, зокрема, за мету сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою усіх підприємств на національному та міжнародному рівнях, яка негативно позначається на споживачах.
У наведених Керівних принципах для захисту інтересів споживачів визначено, що споживачі мають бути захищені від таких зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав у контрактах та незаконні умови кредитування продавцями.
Пунктом 1.2 вищезазначеної Резолюції Генеральної Асамблеї ООН, Хартією захисту споживачів, схваленою Резолюцією Консультативної ради Європи від 17 травня 1973 року №543, Директивою 2005/29/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 11 травня 2005 року (пункти 9, 13, 14 преамбули), Директивою 2008/48/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 23 квітня 2008 року про кредитні угоди для споживачів передбачається, що надання товарів чи послуг, у тому числі у фінансовій галузі, не має здійснюватися за допомогою прямого чи опосередкованого обману споживача, а відповідні права споживачів регламентуються як на доконтрактній стадії, так і на стадії виконання кредитної угоди.
Директива 2005/29/ЄС Європейського Парламенту та Ради Європи від 11 травня 2005 року розділяє комерційну діяльність, що вводить в оману на дію і бездіяльність та застосовується до правовідносин до і після укладення угоди, фінансові послуги через їх складність та властиві їм серйозні ризики потребують встановлення детальних вимог, включаючи позитивні зобов`язання торговця. Оманливі види торговельної практики утримують споживача від поміркованого і таким чином ефективного вибору.
Відповідно до положень Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» споживачі мають бути захищені від таких зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав у контрактах та незаконні умови кредитування продавцями.
Межі дії принципу свободи договору визначаються законодавством з урахуванням критеріїв справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності. При цьому держава має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і правами та охоронюваними законом інтересами споживачів їх кредитних послуг (абзац 3 підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року №15-рп/2011 у справі про захист прав споживачів кредитних послуг).
Окрім цього, як зазначено в рішенні Конституційного суду України від 11 липня 2013 року, №7-рп/2013, у випадку нарахування неустойки, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у пункті 6 статті 3, частині 3 статті 509 та частинах 1-2 статті 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності, як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права, суд має право її зменшити.
Застосовуючи дану норму, суд зобов`язаний встановити баланс між застосованим до порушника заходом відповідальності у вигляді неустойки й оцінкою дійсного, а не покладеного розміру збитків, заподіяних у результаті конкретного правопорушення.
У цьому рішенні Конституційний Суд України дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Виконання державою конституційно-правового обов`язку щодо захисту прав споживачів вимагає від неї спеціального законодавчого врегулювання питань, пов`язаних із забезпеченням дії зазначених принципів у відносинах споживчого кредитування, зокрема, щодо встановлення справедливого розміру неустойки за прострочення виконання грошових зобов`язань позичальниками - фізичними особами.
Такого ж самого правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 07 жовтня 2020 року у справі №132/1006/19 провадження №61-1602св20.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №902/417/18 викладено, що якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення.
У пункті 8.38 зазначеної постанови з огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що виходячи з принципі розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити загальний розмір як неустойки, штрафу так і процентів річних як відповідальності за прострочення грошового зобов`язання.
Вказані правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 12 лютого 2025 року у справі № 679/1103/23.
Так, з розрахунку заборгованості, наданого позивачем, вбачається, що кредитором застосовувалася відсоткова ставка у розмірі 5 % за кожен день користування кредитними коштами. При цьому, умовами договору передбачено, що орієнтовна реальна річна процентна ставка за кредитом становить 3,232.00 %. Орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача 26 680,00 грн.
Вимога про нарахування та сплату вищезазначених відсотків, з огляду на розмір тіла кредиту (20 000 грн.), є явно завищеною та не відповідає передбаченим у частині третій статті 509, частинах першій, другій статті 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права.
Суд першої інстанції не врахував, що встановлений сторонами договору розмір відсотків є несправедливим у розумінні статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», суперечить принципам розумності та добросовісності, є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника, як споживача послуг, у зв`язку з чим судове рішення підлягає зміні в частині стягнення з відповідача процентів і встановлення їх в розмірі 20 000 грн, а саме на рівні заборгованості за тілом кредиту. 
За таких обставин, з огляду на суттєву неспівмірність заявленого позивачем розміру заборгованості зі сплати відсотків за користування кредитом та тілом кредиту, що не є справедливим та, з урахуванням положень п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», апеляційний суд приходить до висновку, що стягненню з  ОСОБА_1 на користь ТОВ «Факторинг Партнерс» підлягає заборгованість в розмірі в розмірі 40 000 грн., яка складається з: 20 000,00 грн. - заборгованість за тілом кредиту та 20 000,00 грн. - заборгованість за процентами за користування кредитом, що відповідатиме балансу інтересів кредитора та боржника.
Разом із тим, перевіряючи доводи апелянта щодо неправомірності нарахування процентів кредитором на підставі п. 2.3 Договору про споживчий кредит №3145360 від 10.12.2021, щодо автоматичної пролонгації строку кредитування, з посилання на положення ч.5, та ч.7 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» колегія суддів враховує, що частину сьому статті 12 вказаного Закону про те, що "У договорі про споживчий кредит забороняється встановлювати умову про продовження в односторонньому порядку строку користування кредитом. Продовження строку користування кредитом здійснюється виключно шляхом укладення додаткового договору за домовленістю сторін» було доповнено Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» №3498-IX від 22.11.2023, і чинності вони набрали лише 24 грудня 2023 року, в той час коли зобов`язання відповідачки за Договором про споживчий кредит №3145360 від 10.12.2021,мали бути виконані ще до 04 березня 2022 року, що вбачається із наданого позивачем розрахунку.
За таких обставин посилання апелянта на ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування є необґрунтованим. 
У відповідності до вимог ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
За приписами ч. 2 ст. 376 ЦПК України неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
Згідно до ст. 141 ЦПК України визначено, що суд апеляційної чи касаційної інстанціях, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача у разі задоволення позову.
Оскільки позивач сплатив судовий збір за подачу позовної заяви у розмірі 3 028 грн, а за результатами апеляційного перегляду справи позовні вимоги є обґрунтованими на 55,80%, то на користь позивача з відповідача підлягає до стягнення судовий збір у розмірі 1 680,54 грн.
Разом з тим, оскільки апеляційну скаргу задоволено на 44,20% й апелянт сплатив за подачу апеляційної скарги судовий збір у розмірі 3 633,60 грн, то з позивача на користь відповідача підлягає до стягнення судовий збір у розмірі 1 606,05 грн (3 633,60 * 44,20%).
Враховуючи взаємозалік судових витрат, підлягає до стягнення судовий збір у розмірі 74,49 грн (1 680,54 - 1 606,05).
Керуючись ст. ст. 7, 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд, - 
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити частково.
Заочне рішення Ірпінського міського суду Київської області від 21 жовтня 2025 рокускасувати та ухвалити нове судове рішення про часткове задоволення позовних вимог.
Заочне рішення Ірпінського міського суду Київської області від 21 жовтня 2025 року скасувати в частині стягнення заборгованості за процентами за користування кредитом у розмірі 50 280,00 грн, в частині визначення загального розміру заборгованості 71 680 грн., стягнення судового збору 3 028 грн., та прийняти в цій частині нову постанову.
Стягнути з  ОСОБА_1  (адреса проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс»(ЄДРПОУ: 42640371, місце знаходження: 03150, м. Київ, вул. Гедройца Єжи, будинок 6, офіс 521) заборгованість за процентами за користування кредитом у розмірі 20 000 грн.
В частині стягнення заборгованості за тілом кредиту в розмірі 20 000 грн. заочне рішення Ірпінського міського суду Київської області від 21 жовтня 2025 року залишити без змін.
Стягнути з  ОСОБА_1  (адреса проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс»(ЄДРПОУ: 42640371, місце знаходження: 03150, м. Київ, вул. Гедройца Єжи, будинок 6, офіс 521) судовий збір у розмірі 74,49 грн.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню відповідно до норм п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягає.

Судді : 

_______________ ________________ ______________
М.А.Яворський Т.Ц.Кашперська В.О.Фінагеєв