КОРАБЕЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД М.МИКОЛАЄВА

Справа № 488/1644/26
Провадження № 2/488/2027/26  

РІШЕННЯ
Іменем України

18.06.2026 року       м. Миколаїв
Корабельний районний суд м. Миколаєва у складі:
головуючої по справі - судді Чернявської Я.А.,
при секретарі судового засідання – Коваль А.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за правилами загального позовного провадження за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: П`ята Миколаївська державна нотаріальна контора Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), Миколаївська міська рада, ОСОБА_3 про припинення права спільної часткової власності, визнання права власності в порядку спадкування за законом,
ВСТАНОВИВ:

Описова частина
Зміст позовних вимог. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача
У квітні 2024 року позивач — ОСОБА_1 , через свого представника Кострикіна Олексія Івановича, звернувся до Корабельного районного суду м. Миколаєва з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: П`ята Миколаївська державна нотаріальна контора Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), Миколаївська міська рада, ОСОБА_3 про припинення права спільної часткової власності, визнання права власності в порядку спадкування за законом, в якому просив суд: - припинити право спільної часткової власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами під АДРЕСА_1 , шляхом його поділу в натурі; - визнати окремим самостійним об`єктом нерухомого майна - житловий будинок АДРЕСА_1 ; - визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), право власності в порядку спадкування за законом на 1/2 (одну другу) частину від 56/100 частин житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 (фактично частина будинку АДРЕСА_1 ), після смерті батька ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 ; визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), право власності в порядку спадкування за законом на 1/2 (одну другу) частину від 56/100 частин житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 (фактично частина будинку АДРЕСА_1 ), після смерті матері ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка фактично прийняла спадщину після смерті чоловіка, але юридично не оформила своїх спадкових прав.
В обґрунтування позовної заяви, представник позивача вказав, що ІНФОРМАЦІЯ_4 помер батько позивача - ОСОБА_4 , про що Корабельним відділом реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції складено актовий запис № 386 від 05 травня 2009 року та видано свідоцтво про смерть серії НОМЕР_2 . 
Після смерті відкрилася спадщина у вигляді 56/100 частин житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 (згідно з правовстановлюючим документом). 
Вказана частка належала ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу, укладеного 31 жовтня 1978 року з ОСОБА_6 , посвідченого державним нотаріусом П`ятої Миколаївської державної нотаріальної контори, зареєстрованого в реєстрі за № 4664. 
Право власності було зареєстровано в КП «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації» (далі – КП ММБТІ). Відповідно до чинного законодавства право власності на 56/100 частину житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_4 на підставі вказаного договору купівлі-продажу в КП ММБТІ. 
Станом на 28 грудня 2012 року власником 56/100 частки житлового будинку є батько позивача ОСОБА_4 , що підтверджується довідкою КП «ММБТІ» від 02 січня 2024 року № 2-2803, в якій також зазначено, що станом на дату інвентаризації адреса будинку визначена як АДРЕСА_1 .
Спадкоємцями за законом першої черги після смерті ОСОБА_4 були: – дружина спадкодавця ОСОБА_5 ; – син спадкодавця ОСОБА_1 (позивач).
Факт родинних відносин підтверджується: – свідоцтвом про народження позивача від 09 серпня 1969 року серії НОМЕР_3 , де в графі батько вказаний ОСОБА_4 , у графі мати – ОСОБА_5 ; – свідоцтвом про одруження батьків позивача від 14 листопада 1954 року серії НОМЕР_4 . 
ІНФОРМАЦІЯ_3 померла мати позивача – ОСОБА_5 , про що Корабельним районним у місті Миколаєві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області складено актовий запис № 153 та видано свідоцтво про смерть серії НОМЕР_5 від 16 лютого 2017 року. 
Згідно з інформацією, наданою Департаментом з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради у листі № 19.03.03-12/23, у відповідному реєстрі відсутні будь-які відомості про зареєстроване місце проживання ОСОБА_4 за вищезазначеною адресою: АДРЕСА_2 . 
Крім того, згідно з інформацією, наданою Департаментом з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради у листі № 19.01-17/Б-2918/23, ОСОБА_5 була знята з задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) за адресою: АДРЕСА_2 , у зв`язку зі смертю. 
Відповідно до повідомлення П`ятої Миколаївської державної нотаріальної контори від 19 грудня 2024 року № 950/02-14/288-2023 про склад спадкоємців, з огляду на спадкову справу спадкоємцями за законом, після смерті ОСОБА_4 у рівних частках є син – позивач ОСОБА_1 і дружина – ОСОБА_5 . Інших спадкоємців за законом, які б заявили про свої права, немає. 
ОСОБА_5 за життя юридично не оформила право на спадщину після смерті чоловіка, але фактично прийняла спадщину відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, оскільки постійно проживала зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Позивач також постійно проживав разом із матір`ю на момент її смерті, тому вважається таким, що фактично прийняв спадщину після неї. 
Факт спільного проживання підтверджується записами у Будинковій книзі для прописки громадян, що проживають у буд. АДРЕСА_3 , згідно з якими ОСОБА_1 зареєстрований за даною адресою з 29.09.1994 року, а померлі батьки були зареєстровані там же до дня своєї смерті.
Таким чином, ОСОБА_1 є спадкоємцем першої черги за законом на все спадкове майно: як після смерті батька (свою частку та частку матері, яку вона прийняла, але не оформила), так і після смерті матері. 
Іншими спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_5 є ОСОБА_2 та ОСОБА_7 (остання померла ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_6 від 03 лютого 2026 року, копія додається). Зазначені особи не заявляли вимог щодо вказаного спадкового майна (56/100 частин житлового будинку) та не заперечують проти оформлення права власності на нього за позивачем.
Станом на 28 грудня 2012 року власницею іншої 44/100 частки житлового будинку АДРЕСА_1 , відповідно до відомостей КП «ММБТІ», була ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 30 червня 2005 року приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Козленок С. І. за реєстровим № 2194 та зареєстрованого в БТІ 03 серпня 2005 року за реєстровим № 259. 
Однак, згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 30.10.2025 № 450037894, в електронному Реєстрі виникла розбіжність: власником 56/100 частки значиться ОСОБА_4 , а власницею 44/100 частки – ОСОБА_3 , при цьому адреса об`єкта нерухомості зазначена як: АДРЕСА_2 . 
Причини, з яких під час реєстрації права власності в КП «ММБТІ» та в Державному реєстрі речових прав частку спадкодавця пов`язано з будинком АДРЕСА_1 , а частку другого співвласника – з будинком АДРЕСА_4 , невідомі, оскільки з огляду на зміст договору купівлі-продажу укладеного між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 31 жовтня 1978 року, останнім був придбаний житловий будинок саме під номером АДРЕСА_2 . 
До того ж, відповідно до копії паспорту ОСОБА_4 , останній був прописаний за адресою: АДРЕСА_2 . 
З метою усунення розбіжностей ОСОБА_1 звертався до уповноважених органів із заявою про присвоєння адреси об`єкту будівництва/ нерухомого майна. Однак, згідно з Витягом з Реєстру будівельної діяльності (запис № 64/19.04-06/51302/2024 від 24.12.2024), йому було відмовлено у присвоєнні адреси через подання неповного пакета документів (відсутність документів на землю та розбіжності в правовстановлюючих документах). 
Також, Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 29 травня 2025 року, державний нотаріус П`ятої Миколаївської державної нотаріальної контори відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину. Підставою відмови стала розбіжність в адресі: у договорі купівлі-продажу від 31.10.1978 р. зазначено буд. АДРЕСА_2 , а згідно з інформацією БТІ від 02.01.2024 р. № 2-2803 – АДРЕСА_5 , що унеможливлює безспірне оформлення спадщини.
Посилаючись на викладені обставини позивач звернувся до суду з цивільним позовом.

Відповідач — ОСОБА_2 , своїм правом на відзив не скористалася, проте 26.05.2026 року через канцелярію суду подала заяву про визнання позову в повному обсязі, просила розглянути справу у її відсутність.

Представник третьої особи — Миколаївської міської ради 15.04.2026 через підсистему «Електронний суд» подав додаткові письмові пояснення, у яких зазначив, що позивач, посилаючись на свідоцтво про народження та свідоцтво про шлюб своїх батьків як на докази родинних відносин зі спадкодавцями, не надав зазначених документів до матеріалів справи. Посилаючись на положення статей 76, 80, 81, 83 та 89 ЦПК України, представник третьої особи вказав на обов`язок сторін доводити обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог, та необхідність подання належних і допустимих доказів на їх підтвердження.
Крім того, з посиланням на норми глави 86 ЦК України та правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 14.12.2023 у справі № 199/1204/21, зазначив, що право на спадкування за законом виникає за наявності визначених законом юридичних фактів, зокрема родинних, сімейних чи інших відносин зі спадкодавцем, які мають бути підтверджені належними доказами.
З огляду на те, що позивач заявляє вимоги про визнання права власності в порядку спадкування за законом як спадкоємець першої черги, представник Миколаївської міської ради вважав за необхідне подання до матеріалів справи свідоцтво про народження позивача від 09 серпня 1969 року серії НОМЕР_3 ; свідоцтво про одруження батьків позивача від 14 листопада 1954 року серії НОМЕР_4 . Також просив розглянути справу за відсутності представника Миколаївської міської ради.

Інші процесуальні дії у справі
Ухвалою Корабельного районного суду м. Миколаєва від 10.04.2026 року  провадження по зазначеній справі було відкрито та справа призначена до розгляду за правилами загального позовного провадження. Копію ухвали надіслано сторонам. Одночасно запропоновано відповідачу у 15 денний строк з дня одержання ухвали про відкриття провадження подати на адресу Корабельного районного суду міста Миколаєва відзив на позов.
Ухвалою Корабельного районного суду м. Миколаєва від 10.04.2026 року задоволено клопотання представника позивача – адвоката Кострикіна О.І. про витребування доказів. Витребувано від державного нотаріуса П`ятої Миколаївської державної нотаріальної контори Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) належним чином засвідчену копію спадкової справи № 288/2023, відкритої після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 та спадкову справу № 169/2017, відкритої після смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Протокольною ухвалою від 18.06.2026 року закрито підготовче провадження у справі.

Позиції учасників справи
Позивач та його представник у судове засідання не з`явились, були повідомлені своєчасно та належним чином. 
18.06.2026 року від представника позивача – адвоката Кострикіна О.І. через підсистему «Електронний Суд» надійшла заява про розгляд справи без участі позивача та його представника, позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили позов задовольнити.
Відповідач —  ОСОБА_2 , у судове засідання не з`явилась, була повідомлена своєчасно та належним чином. 26.05.2026 року через канцелярію суду подала заяву, в якій вказала, що визнає позов в повному обсязі, просила розглянути справу у її відсутність.
Третя особа — Миколаївська міська рада в судове засідання свого представника не направила, була повідомлена своєчасно та належним чином, у заяві поданій 15.04.2026 року через підсистему «Електронний суд» представник третьої особи просив проводити розгляд справи за відсутності представника Миколаївської міської ради. 
Інші учасники справи у судове засідання не з`явились, були повідомлення своєчасно та належним чином, причини неявки невідомі. Заяв клопотань до суду не подавали. 
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Мотивувальна частина
Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.
Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх наданими доказами, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер батько позивача — ОСОБА_4 , про що Корабельним відділом реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції складено актовий запис № 386 від 05 травня 2009 року та видано свідоцтво про смерть серії НОМЕР_2 .
Після його смерті відкрилася спадщина, до складу якої входило належне йому на праві власності нерухоме майно, а саме 56/100 частин житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .
Вказана частка належала ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу, укладеного 31 жовтня 1978 року з ОСОБА_6 , посвідченого державним нотаріусом П`ятої Миколаївської державної нотаріальної контори, зареєстрованого в реєстрі за № 4664. Право власності було зареєстровано в КП «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації». 
Право власності на 56/100 частину житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_4 на підставі вказаного договору купівлі-продажу в КП ММБТІ. 
Згідно з довідкою КП «Миколаївське МБТІ» від 02 січня 2024 року № 2-2803, станом на 28 грудня 2012 року власником 56/100 частки житлового будинку був ОСОБА_4 , при цьому у зазначеній довідці також вказано, що адреса об`єкта нерухомого майна визначена як: АДРЕСА_1 .
Судом встановлено, що спадкоємцями за законом першої черги після смерті ОСОБА_4 були його дружина — ОСОБА_5 та син — ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження позивача від 09 серпня 1969 року серії НОМЕР_3 та свідоцтвом про одруження від 14 листопада 1954 року серії НОМЕР_4 .
Відповідно до повідомлення П`ятої Миколаївської державної нотаріальної контори від 19 грудня 2024 року № 950/02-14/288-2023, спадкоємцями за законом після смерті ОСОБА_4 є його син — позивач та дружина — ОСОБА_5 , інших спадкоємців, які заявили б свої права на спадщину, не встановлено.
ІНФОРМАЦІЯ_3 померла мати позивача — ОСОБА_5 , про що Корабельним районним у місті Миколаєві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області складено актовий запис № 153 та видано свідоцтво про смерть серії НОМЕР_5 від 16 лютого 2017 року.
Згідно з інформацією Департаменту з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради, викладеною у листі № 19.03.03-12/23, у відповідному реєстрі відсутні відомості про зареєстроване місце проживання ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_2 .
Крім того, згідно з інформацією цього ж Департаменту, викладеною у листі № 19.01-17/Б-2918/23, ОСОБА_5 була знята з задекларованого/зареєстрованого місця проживання за вказаною адресою у зв`язку зі смертю.
Судом встановлено, що ОСОБА_5 за життя не оформила своїх спадкових прав після смерті чоловіка, однак фактично прийняла спадщину відповідно до частини третьої статті 1268 Цивільного кодексу України, оскільки на час відкриття спадщини постійно проживала разом зі спадкодавцем.
Також встановлено, що позивач на час смерті матері проживав разом із нею за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується записами будинкової книги, відповідно до яких він зареєстрований за вказаною адресою з 29 вересня 1994 року, а його батьки були зареєстровані там до дня смерті.
Таким чином, суд приходить до висновку, що ОСОБА_5 прийняла спадщину після смерті чоловіка, а позивач прийняв спадщину після смерті матері.
Іншими спадкоємцями за законом після смерті ОСОБА_5 є її доньки: ОСОБА_2 та ОСОБА_7 , остання з яких померла ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_6 від 03 лютого 2026 року. Зазначені особи не заявляли вимог щодо спадкового майна та не заперечують проти оформлення права власності за позивачем.
Судом також встановлено, що станом на 28 грудня 2012 року власником 44/100 частки житлового будинку АДРЕСА_1 є ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 30 червня 2005 року, посвідченого приватним нотаріусом та зареєстрованого в БТІ.
Водночас із інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 30 жовтня 2025 року № 450037894 вбачається розбіжність щодо адреси об`єкта нерухомого майна, а саме: у реєстрі зазначено будинок АДРЕСА_4 , тоді як за даними КП «МБТІ» об`єкт визначено як будинок АДРЕСА_1 .
Суд враховує, що зазначені розбіжності у правовстановлюючих документах та реєстрах стали підставою для відмови у вчиненні нотаріальної дії щодо оформлення спадкових прав, що унеможливило їх реалізацію в позасудовому порядку.
Оскільки оформити спадкові права в нотаріальному порядку позивач не зміг у зв`язку з наявністю розбіжностей щодо адреси нерухомого майна. Так, у договорі купівлі-продажу від 31 жовтня 1978 року зазначено адресу: АДРЕСА_2 , тоді як у довідці КП «ММБТІ» від 02 січня 2024 року № 2-2803 об`єкт нерухомості значиться за адресою: АДРЕСА_1 . Зазначені обставини стали підставою для відмови державного нотаріуса П`ятої Миколаївської державної нотаріальної контори у видачі свідоцтва про право на спадщину, що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 29 травня 2025 року.
Разом із тим суд враховує, що надані позивачем докази в їх сукупності підтверджують належність спірної 56/100 частки житлового будинку саме ОСОБА_4 , а також факт прийняття спадщини його спадкоємцями.
Крім того, відповідач ОСОБА_2 подала до суду заяву про визнання позову в повному обсязі. Визнання позову відповідачем не суперечить вимогам закону, не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб та узгоджується з установленими судом обставинами справи.

Мотиви суду
Відповідно до ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.
Так, частиною 1 статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. 
Відповідно до частини 1 статті 16 ЦК України, частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких здійснюється поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та впливають на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачено статтею 16 ЦК України.
Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Відповідно до частини 1 статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Згідно з частиною 1 статті 317 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Відповідно до частин першої та другої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Відповідно до частини першої статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).
Частинами першою - третьою статті 358 ЦК України передбачено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.
Співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації (частини перша та третя статті 364 ЦК України).
Відповідно до частин першої та другої статті 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.
Спільна часткова власність є специфічною конструкцією, оскільки, існує: (а) множинність субєктів. Для права власності характерна наявність одного субєкта, якому належить відповідне майно (наприклад, один будинок - один власник). Навпаки, спільна часткова власність завжди відзначається множинністю субєктів (наприклад, один будинок - два співвласники); (б) єдність обєкта. Декільком учасникам спільної часткової власності завжди належить певна сукупність майна. Частка в праві спільної часткової власності, що належить кожному з співвласників, виступає не як частина речі й не як право на частину речі, а як частина права на всю річ як єдине ціле. Тобто право спільної часткової власності поширюється на все спільне майно, а частка в праві спільної часткової власності не стосується частки майна (див. постанову Верховного Суду у складі Обєднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2023 року у справі № 707/2516/18 (провадження № 61-5919сво22), постанову Верховного Суду у складі Обєднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2023 року в справі № 463/13099/21 (провадження № 61-11609сво23)).
Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право не визнається або оспорюється.
Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла, до інших осіб (спадкоємців) (стаття 1216 ЦК України).
Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України).
До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).
За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини; спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою; для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України).
Відповідно до частини 1 статті 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності успадковується на загальних підставах.
Частиною 1 статті 1261 ЦК України встановлено, що в першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той із подружжя, який його пережив, та батьки.
Частинами 1–3 статті 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
Відповідно до статті 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розгляду в порядку позовного провадження.
Згідно з роз`ясненнями, викладеними в пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. Особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження в разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину.
Відповідно до пункту 4.15 глави 10 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» (далі – Порядок), видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна.
Згідно з пунктом 4.18 цього Порядку, якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, нотаріус отримує інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення цього питання в судовому порядку.
Відповідно до статті 2 Закону України від 1 липня 2004 року № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі – державна реєстрація прав) – це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Враховуючи встановлені обставини, та наявність передбачених законом підстав для захисту права позивача у судовому порядку, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, доведеними належними і допустимими доказами та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.
Згідно з ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Відповідно до Постанови КЦС ВС від 30.09.2022 року за № 761/38266/14, якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть, у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулося у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явилися всі учасники такої справи.
Керуючись ст.ст. 316-317, 319, 328, 355, 358, 364, 367, 392, 1216, 1218, 1261,1268 ЦК України, ст.ст. 9, 10, 259, 263, 264, 265, 268, 351-355 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ:

Позов  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: П`ята Миколаївська державна нотаріальна контора Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), Миколаївська міська рада, ОСОБА_3 про припинення права спільної часткової власності, визнання права власності в порядку спадкування за законом — задовольнити.
Припинити право спільної часткової власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами під АДРЕСА_1 , шляхом його поділу в натурі. 
Визнати окремим самостійним об`єктом нерухомого майна - житловий будинок АДРЕСА_1 . 
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), право власності в порядку спадкування за законом на 1/2 (одну другу) частину від 56/100 частин житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 (фактично частина будинку АДРЕСА_1 ), після смерті батька ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), право власності в порядку спадкування за законом на 1/2 (одну другу) частину від 56/100 частин житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 (фактично частина будинку АДРЕСА_1 ), після смерті матері ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка фактично прийняла спадщину після смерті чоловіка, але юридично не оформила своїх спадкових прав.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Миколаївського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повне найменування сторін по справі:
Позивач — ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ;
Відповідач — ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП: невідомо, адреса реєстрації: АДРЕСА_6 ;
Третя особа — П`ята Миколаївська державна нотаріальна контора Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), код ЄДРПОУ: 02892563, адреса: 54050, м. Миколаїв, пр-т. Богоявленський, буд. 314;
Третя особа — Миколаївська міська рада, код ЄДРПОУ: 26565573, адреса: 54005, м. Миколаїв, вул. Адміральська, 20;
Третя особа — ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , РНОКПП: невідомо, адреса реєстрації: АДРЕСА_2 .

Повний текст судового рішення складено 23.06.2026 року. 

Суддя Я.А. Чернявська