Справа № 157/1024/26
Провадження №2/157/712/26

РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2026 року	місто Камінь-Каширський	

Камінь-Каширський районний суд Волинської області в складі:
головуючого - судді Антонюк О.В.,
з участю секретаря судового засідання - Солошик Д.В., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по кредитних договорах, 
встановив:

ТОВ «СВЕА ФІНАНС» звернулося у суд з позовом, в якому просить стягнути з відповідачки ОСОБА_1 заборгованість по кредитному договору № 4982571 від 20 вересня 2024 року у розмірі 74 200 гривень та по кредитному договору № 2015441 від 27 грудня 2024 року у розмірі 20 250 гривень, всього заборгованість у сумі 94 450 гривень, а також судовий збір у розмірі 2 662 гривні 40 копійок. В обґрунтування вимог зазначає, що 20 вересня 2024 року між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА та ОСОБА_1 було укладено Договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту №4982571 шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію». Після того, як відповідачкою було здійснено реєстрацію в Інформаційно-телекомунікаційній системі Первісного кредитора (далі - ІТС) і заповнено електронну заявку на отримання споживчого кредиту на сайті Первісного кредитора в мережі Інтернет, що перебуває за адресою https://credit7.ua/, ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» 20.09.2024 року направило ОСОБА_1 пропозицію (оферту) укласти Договір №4982571 у вигляді розміщення в особистому кабінеті позичальника на сайті повного тексту кредитного договору (за обраними позичальником в процесі оформлення параметрами терміну і суми кредиту). У процесі заповнення заявки і реєстрації особистого кабінету позичальником первісний кредитор здійснив ідентифікацію (встановлення особи шляхом отримання її ідентифікаційних даних) і верифікацію (перевірку і підтвердження належності відповідній особі ідентифікаційних даних) особи в порядку, передбаченому пунктом 2 розділу 31 «Порядку ідентифікації, верифікації клієнта (представника клієнта)» (Додатку 2 до «Положення про здійснення установами фінансового моніторингу», затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 28.07.2020 № 107. Тобто отримання ідентифікаційних даних і їх верифікація із використанням системи BankID НБУ. Інформація про реєстрацію ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» в системі BankID НБУ (із статусом абонент-надавач послуг), починаючи з 09.12.2020 року наявна на офіційній сторінці Національного Банку за посиланням https://bank.gov.ua/ua/bank-id-nbu/abonents (пошук за найменуванням або ЄДРПОУ). Таким чином особу, що вчиняла дії в Інформаційно-телекомунікаційній системі первісного кредитора (особистому кабінеті на сайті https://credit7.ua/), було однозначно встановлено як ОСОБА_1 20 вересня 2024 року позичальник, після ознайомлення з пропозицією укласти електронний договір (офертою) у формі договору, який містить усі істотні умови, і маючи технічну можливість відмовитися від підписання договору, виразив однозначну згоду із умовами договору шляхом натискання відповідної кнопки в ІТС Первісного кредитора. Зі своєї сторони ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» направило 20.09.2024 20:25:37 ОСОБА_1 через телекомунікаційну систему на номер телефону НОМЕР_1 (що було зазначено позичальником у своїй анкеті в особистому кабінеті) одноразовий ідентифікатор 27370, котрий в свою чергу боржником було 20.09.2024 20:26:11 введено/відправлено первісному кредитору у відповідному розділі ІТС, чим він прийняв (акцептував) пропозицію (оферту) щодо укладання договору №4982571, на умовах визначених офертою. Таким чином, 20.09.2024 20:29:06 між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ОСОБА_1 було укладено договір № 4982571 шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію». Відповідно до Розділу 1 кредитного договору, ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» зобов`язується надати позичальнику грошові кошти в гривні (далі - кредит) в сумі 20 000 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Кредит надається строком на 360 днів. Стандартна процентна ставка становить 1% на день. В окремих випадках, встановлених договором (що в свою чергу не передбачають неналежне виконання позичальником зобов`язань) може застосовуватися знижена (акційна) процентна ставка, яка становить 0,2% на день. ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» свої зобов`язання за кредитним договором виконало та надало позичальнику грошові кошти шляхом їх перерахування на картку позичальника № НОМЕР_2 , яку позичальник вказав при оформленні кредиту. Це підтверджується документом від надавача платіжних послуг ТОВ «ПЕЙТЕК», що включено до реєстру платіжної інфраструктури Національного Банку України. Відповідачка виконувала взяті на себе зобов`язання з істотним порушенням умов договору, не здійснивши передбачені договором платежі вчасно, що спричинило виникнення простроченої заборгованості. Усвідомлюючи виникнення фінансових зобов`язань перед первісним кредитором, відповідачка здійснювала часткові оплати в рахунок погашення заборгованості за договором № 4982571 від 20.09.2024 шляхом здійснення платежів, зазначених у розрахунку заборгованості за кредитним договором, що є додатком до позовної заяви (останній платіж було здійснено 17.01.2025 14:12:06 у сумі 6 000 грн). Сплачуючи кредит, відповідачка додатково до зазначеного вище вчинила конклюдентні дії, що свідчать про прийняття укладеного кредитного договору, який створив для неї певні цивільні права та обов`язки, частину з яких було реалізовано. Це відповідає правовій позиції Верховного Суду у складі Першої судової палати Касаційного цивільного суду, викладеній у Постанові від 23.12.2020 по справі №127/23910/14-ц, а саме: «Часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою боргу та/або сум санкцій є тією дією, яка свідчить про визнання ним боргу». 26 серпня 2025 року між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ТОВ «СВЕА ФІНАНС» було укладено договір факторингу № 01.02-33/25, відповідно до умов якого первісний кредитор передає (відступає) новому кредитору, а новий кредитор набуває Права вимоги первісного кредитора за кредитними договорами та сплачує первісному кредитору за відступлення права вимоги, грошові кошти у сумі, що дорівнює ціні договору у порядку та строки встановлені цим договором. Відповідно до Додатку 1 (Реєстру боржників) до договору факторингу № 01.02-33/25 від 26.08.2025 року, заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором №4982571 складає: 74 200 грн. Оскільки Додаток 1 (Реєстр Боржників) до Договору факторингу є досить об`ємним документом і містить дані щодо кількох тисяч позичальників, на підтвердження вищенаведеного надано суду копію Договору факторингу, копію першої і останньої сторінки Додатку 1 до договору факторингу і копію Витягу з Додатку 1, який містить дані стосовно саме заборгованості ОСОБА_1 за договором №4982571. Станом на дату складання позовної заяви заборгованість за договором №4982571 від 20.09.2024 становить: заборгованість за сумою кредиту - 20 000 грн, заборгованість по відсотках - 44 200 грн, пеня, штраф - 10 000 грн, комісія - 0 грн, загальна заборгованість - 74 200 грн, що підтверджується розрахунком заборгованості за договором. 27 грудня 2024 року між ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання споживчого кредиту №2015441 шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію». Після того, як відповідачкою було здійснено реєстрацію в Інформаційно-телекомунікаційній системі первісного кредитора (далі - ІТС) і заповнено електронну заявку на отримання споживчого кредиту на сайті Первісного кредитора в мережі Інтернет, що перебуває за адресою https://https://sloncredit.ua/, ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» 27.12.2024 року направило ОСОБА_1 пропозицію (оферту) укласти договір №2015441 у вигляді розміщення в особистому кабінеті позичальника на сайті повного тексту кредитного договору (за обраними позичальником в процесі оформлення параметрами терміну і суми кредиту). У процесі заповнення заявки і реєстрації особистого кабінету позичальником первісний кредитор здійснив ідентифікацію (встановлення особи шляхом отримання її ідентифікаційних даних) і верифікацію (перевірку і підтвердження належності відповідній особі ідентифікаційних даних) особи в порядку, передбаченому пунктом 2 розділу 31 «Порядку ідентифікації, верифікації клієнта (представника клієнта)» (Додатку 2 до «Положення про здійснення установами фінансового моніторингу», затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 28.07.2020 № 107. Тобто отримання ідентифікаційних даних і їх верифікація із використанням системи BankID НБУ. Таким чином особу, що вчиняла дії в Інформаційно-телекомунікаційній системі первісного кредитора (особистому кабінеті на сайті https://sloncredit.ua//) було однозначно встановлено як ОСОБА_1 . 27 грудня 2024 року позичальник після ознайомлення з пропозицією укласти електронний договір (офертою) у формі договору, який містить усі істотні умови, і маючи технічну можливість відмовитися від підписання договору, виразив однозначну згоду із умовами договору шляхом натискання відповідної кнопки в ІТС Первісного кредитора. Зі своєї сторони ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» направило ОСОБА_1 через телекомунікаційну систему на номер телефону НОМЕР_1 (що було зазначено позичальником у своїй анкеті в особистому кабінеті) одноразовий ідентифікатор C441, котрий в свою чергу боржником було 27.12.2024 15:23:57 введено/відправлено первісному кредитору у відповідному розділі ІТС, чим він прийняв (акцептував) пропозицію (оферту) щодо укладання договору №2015441, на умовах визначених офертою. Таким чином, 27 грудня 2024 року між ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» та ОСОБА_1 було укладено договір №2015441 шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію». Відповідно до Розділу 1 кредитного договору ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» надає Позичальнику кредит у гривні в сумі 4 500 грн, а позичальник зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ними та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Кредит надається строком на 360 днів. За користування кредитом нараховуються проценти у наступних розмірах та відповідно до наступних умов: підвищена процентна ставка становить 15% в день та застосовується за перший день користування кредитом, стандартна процентна ставка становить 3% в день та застосовується з другого дня користування кредитом. Також в окремих випадках, передбачених договором, може застосовуватися знижена процентна ставка 1,35% в день. ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» свої зобов`язання за кредитним договором виконало та надало позичальнику грошові кошти шляхом їх перерахування на картку позичальника № НОМЕР_3 , яку позичальник вказав при оформленні кредиту. Це підтверджується документом від надавача платіжних послуг ТОВ «ПЕЙТЕК», що включено до реєстру платіжної інфраструктури Національного Банку України. Відповідачка виконувала взяті на себе зобов`язання з істотним порушенням умов договору, не здійснивши передбачені договором платежі вчасно, що спричинило виникнення простроченої заборгованості. Усвідомлюючи виникнення фінансових зобов`язань перед первісним кредитором, відповідачка здійснювала часткову оплату в рахунок погашення заборгованості за договором №2015441 від 27 грудня 2024 року шляхом здійснення платежів, зазначених у розрахунку заборгованості за кредитним договором, що є додатком до позовної заяви (останній платіж було здійснено 25.01.2025 у сумі 2 436 грн 75 коп.). Сплачуючи кредит, відповідачка додатково до зазначеного вище вчинила конклюдентні дії, що свідчать про прийняття укладеного кредитного договору, який створив для неї певні цивільні права та обов`язки, частину з яких було реалізовано. Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду у складі Першої судової палати Касаційного цивільного суду, викладеній у Постанові від 23.12.2020 по справі №127/23910/14-ц, а саме: «Часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою боргу та/або сум санкцій є тією дією, яка свідчить про визнання ним боргу». 13 серпня 2025 року між ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» та ТОВ «СВЕА ФІНАНС» було укладено договір факторингу № 01.02-30/25, відповідно до умов якого первісний кредитор передає (відступає) новому кредитору, а новий кредитор набуває Права вимоги первісного кредитора за кредитними договорами та сплачує первісному кредитору за відступлення права вимоги, грошові кошти у сумі, що дорівнює ціні договору у порядку та строки встановлені цим договором. Відповідно до Додатку 1 (Реєстру боржників) до договір факторингу № 01.02-30/25 від 13 серпня 2025 року заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором № 2015441 складає: 20 250 грн. Оскільки Додаток 1 (Реєстр Боржників) до договору факторингу є досить об`ємним документом і містить дані щодо кількох тисяч позичальників, на підтвердження вищенаведеного суду надано копію договору факторингу, копію першої і останньої сторінки Додатку 1 до договору факторингу і копію Витягу з Додатку 1, який містить дані стосовно саме заборгованості ОСОБА_1 за договором №2015441. Заборгованість за договором №2015441 від 27 грудня 2024 року становить: заборгованість за сумою кредиту - 4 500 грн, заборгованість по відсотках - 6 750 грн, пеня, штраф - 9 000 грн, загальна заборгованість - 20 250 грн, що підтверджується розрахунком заборгованості за договором.
Ухвалою судді від 05 червня 2026 року позовну заяву ТОВ «СВЕА ФІНАНС» прийнято до розгляду, у справі відкрито провадження та постановлено розглядати справу у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін у судове засідання.
У відзиві на позовну заяву відповідачка ОСОБА_1 просить відмовити у стягненні надмірно нарахованих відсотків, штрафів та пені, а саме: за договором №4982571 від 20.09.2024 стягнути виключно 20 000 грн тіла кредиту та 6 000 грн відсотків, в іншій частині вимог (включаючи 10 000 грн штрафів) відмовити, за договором № 2015441 від 27.12.2024 стягнути виключно 4 500 грн тіла кредиту та 1 350 грн відсотків, в іншій частині вимог (включаючи 9 000 грн штрафів) відмовити, а також врахувати здійснені нею платежі, у тому числі сплачені за договором №4982571 (відсотки та платежі на загальну суму 19 200 грн) та врахувати її дії щодо добровільного врегулювання заборгованості та відсутність умислу на ухилення від виконання зобов`язань. В обґрунтування заперечення зазначає, що з поданим позовом не погоджується та вважає заявлені вимоги в частині стягнення відсотків, штрафних санкцій та пені необґрунтованими, такими, що не відповідають принципам справедливості, добросовісності та розумності. Вона не погоджується з розрахунком заборгованості, поданим позивачем, оскільки він містить надмірно завищені відсотки та штрафні санкції. За договором №4982571 сума отриманого кредиту становила 20 000 грн, тоді як позивач просить стягнути 74 200 грн, з яких 44 200 грн складають відсотки та 10 000 грн штрафні санкції. Таким чином, сума нарахованих відсотків більш ніж удвічі перевищує суму фактично отриманого кредиту. Договір кредиту №4982571 було укладено 20 вересня 2024 року, тобто під час дії воєнного стану в Україні, а тому нарахована позивачем сума відсотків (44 200 грн) більше ніж удвічі перевищує суму самого кредиту (20 000 грн), що свідчить про нарахування відсотків поза межами строку кредитування. Згідно з правовим висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення дострокової вимоги. В межах строку кредитування боржник зобов`язаний сплачувати погоджені проценти, а після його закінчення - кредитор втрачає право на договірні відсотки, і має право лише на захист свого майнового інтересу за ст. 625 ЦК України (3% річних та інфляційні втрати, якщо вони заявлені). Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 21 Закону України «Про споживче кредитування», сукупна сума всіх відсотків, комісій, штрафів та пені за мікрокредитами не може перевищувати подвійного розміру суми, одержаної споживачем. Позивач повністю проігнорував обмеження цивільного законодавства щодо граничного розміру сукупної вартості кредиту. У зв`язку з цим, наданий позивачем розрахунок є арифметично непідтвердженим, не містить деталізації періоду нарахування відсотків в межах строку дії договору, а сума 44 200 грн є штучно завищеною. Крім того, за час користування кредитом нею було сплачено на користь первісного кредитора ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» понад 19 200 грн відсотків та інших платежів, а саме: 19.10.2024 на суму 1200 грн, 18.11.2026 на суму 6 000 грн, 18.12.2026 на суму 6 000 грн, 17.01.2026 на суму 6 000 грн, що свідчить про належне виконання нею зобов`язань у значній частині та про відсутність наміру ухилятися від погашення боргу. Позивач також просить суд стягнути з неї заборгованість за договором №2015441 від 27 грудня 2024 року у загальному розмірі 20 250 грн, з яких: 4 500 грн - сума кредиту, 6 750 грн - відсотки, 9 000 грн - пеня та штрафи. Вважає наданий позивачем розрахунок заборгованості за цим договором повністю протиправним та таким, що грубо порушує норми матеріального права України. Позивач не мав жодного правового права нараховувати 9 000 грн штрафних санкцій. Нарахування пені та штрафу під час війни є прямим порушенням імперативної норми закону. Нарахована сума відсотків у розмірі 6 750 грн перевищує суму самого кредиту, що підтверджує факт нарахування договірних відсотків поза межами строку дії договору. Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 р. у справі № 444/9519/12, після закінчення строку кредитування право кредитора нараховувати відсотки за договором припиняється. З огляду на вищевикладене, наданий позивачем розрахунок заборгованості на суму 20 250 грн є незаконним та не може бути прийнятий судом як належний доказ. Позивач не здійснив жодних дій для досягнення домовленості щодо реструктуризації або добровільного врегулювання спору до звернення до суду. Також розмір заявлених до стягнення відсотків фактично призводить до необґрунтованого збільшення кредитної заборгованості та створює надмірний фінансовий тягар для споживача фінансових послуг. Обидва договори, які є предметом даного спору (договір №4982571 від 20.09.2024 та договір №2015441 від 27.12.2024), були укладені після набрання чинності Законом України № 3498-IX від 22.11.2023, яким було внесено суворі обмеження щодо вартості споживчих кредитів.
Представник позивача Паладич А.О. у судове засідання не з`явилася, подала клопотання, з якого вбачається, що вона просить справу розглянути у відсутності представника позивача та не заперечує проти ухвалення заочного рішення у разі неявки відповідачки.
Відповідачка ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилася, подала заяву, з якої вбачається, що вона просить справу розглянути у її відсутності.
З`ясувавши обставини справи та дослідивши докази, суд дійшов висновку, що позов належить задовольнити частково, зважаючи на таке.
Суд встановив, що 20 вересня 2024 року між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ОСОБА_1 за допомогою Інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» було укладено електронний кредитний договір № 4982571, відповідно до якого відповідачка ОСОБА_1 отримала на споживчі (особисті) потреби кредит у розмірі 20 000 гривень на строк 360 днів, зі сплатою процентів за фіксованою процентною ставкою: знижена процентна ставка - 0,20% від суми кредиту за кожен день користування кредитом, яка застосовується якщо клієнт до 19.10.2024 (включно) сплатить кошти в сумі, не менше суми першого платежу, визначеного в Графіку платежів, або здійснить часткове дострокове повернення кредиту, клієнт як учасник Програми лояльності отримає від Товариства індивідуальну знижку на стандартну процентну ставку, в зв`язку з чим розмір процентів, що повинен сплатити клієнт за стандартною процентною ставкою до вказаної вище дати буде перераховано за зниженою процентною ставкою; стандартна процентна ставка - 1,00 % від суми кредиту за кожен день користування кредитом, яка застосовується у межах строку кредиту, якщо клієнт не виконав умови зазначені для застосування зниженої процентної ставки; орієнтовна реальна процентна ставка: за стандартною процентною ставкою - 2 397,89 % річних, за стандартною процентною ставкою з урахуванням зниженої процентної ставки - 1 416,24 % річних, орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення договору складає: знижена процентна ставка - 87 200 грн, за стандартною ставкою - 92 000 грн.
Суд також встановив, що 06 грудня 2024 року між ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» та ОСОБА_1 за допомогою вебсайту sloncredit.ua, який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем ТОВ «СЛОН КРЕДИТ», було укладено електронний кредитний договір про надання споживчого кредиту за продуктом «Зручний» № 2015441, відповідно до умов якого відповідачка ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 4 500 гривень на строк 360 днів, з 27 грудня 2024 року, процентна ставка фіксована: підвищена процентна ставка, відсотків річних: 15% в день (5475% річних) та застосовується за перший день користування кредитом (за календарний день в якому надано кредит), стандартна процентна ставка: 3% в день (1095% річних) та застосовується з другого дня користування кредитом (включно) до 25.01.2025 (включно), крім випадку застосування в цей період зниженої процентної ставки, знижена процентна ставка: 1,350% в день (492,75% річних) та застосовується з другого дня користування кредитом (включно) до 25.01.2025 (включно), якщо споживачем виконані умови для отримання знижки, зокрема до вказаного строку (включно) (+3 дні) здійснена сплата першого платежу з оплати, пільгова процентна ставка: 0,75% в день (273,75% річних) та застосовується з 26.01.2025 року (включно) до останнього дня строку кредиту (включно), дата повернення кредиту, згідно з Графіком платежів, що є невід`ємною частиною кредитного договору - 21 грудня 2025 року.
Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.
У ст. 627 ЦК України зазначається, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.
Договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч. 1 ст. 638 ЦК України).
Згідно зі ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною 1 ст. 1048 ЦК України встановлено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Відповідно до ч. 2 ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (п. 12 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію».
Пунктом 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. 
Відповідно до ч. 3 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Згідно з ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Згідно зі ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Частинами 12, 13 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами згідно із статтею 64 Цивільного процесуального кодексу України.
Кредитні договори № 4982571 від 20 вересня 2024 року та № 2015441 від 27 грудня 2024 року укладено в електронному вигляді за допомогою відповідних одноразових ідентифікаторів, що відповідає вимогам статті 12 Закону України «Про електронну комерцію». 
ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» свої зобов`язання за кредитним договором № 4982571 від 20 вересня 2024 року виконало у повному обсязі, надавши відповідачці ОСОБА_1 кредит на її платіжну картку, що підтверджується повідомленнями директора ТОВ «ПЕЙТЕК» Макарчука О. № 20250826-1635 від 26 серпня 2025 року.
ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» свої зобов`язання за кредитним договором № 2015441 від 27 грудня 2024 року виконало у повному обсязі, надавши відповідачці ОСОБА_1 кредит на її платіжну картку, що підтверджується повідомленнями директора ТОВ «ПЕЙТЕК» Макарчука О. № 20250819-2725 від 19 серпня 2025 року.
Проте, в порушення умов кредитних договорів відповідачка зобов`язання по кредитних договорах не виконала належним чином, у зв`язку з чим утворилась заборгованість по кредитних договорах, а саме: по кредитному договору № 4982571 від 20 вересня 2024 року у розмірі 20 250 грн, з яких: 4 500 грн - сума заборгованості за тілом кредиту; 6 750 грн - заборгованість за відсотками, 10 000 грн - заборгованість по штрафах, та по кредитному договору № 2015441 від 27 грудня 2024 року у розмірі 93 400 грн, з яких: 20 000 грн - сума заборгованості за тілом кредиту; 44 200 грн - заборгованість по відсоткам, 9 000 грн - заборгованість по штрафах, на підтвердження чого позивач надав розрахунки заборгованості до договорів.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Заміна кредитора в зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (ч.1 ст. 516 ЦК)
Частиною 1 ст. 1077 ЦК визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
За змістом ч.1 ст. 1078 ЦК, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Відповідно до ч. 2 ст. 516 ЦК України якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора в зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням (ч. 2 ст. 516 ЦК).
Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених зобов`язанням.
26 серпня 2025 року між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ТОВ «СВЕА ФІНАНС» укладено договір факторингу № 01.02-33/25, згідно з умовами якого ТОВ «СВЕА ФІНАНС» отримало право вимоги за кредитним договором № 4982571 від 20 вересня 2024 року.
Відповідно до реєстру боржників до договору факторингу № 01.02-33/25 від 25 серпня 2025 року, до позивача ТОВ «СВЕА ФІНАНС» перейшло право грошової вимоги до відповідачки ОСОБА_1 по кредитному договору № 4982571 від 20 вересня 2024 року у розмірі 21 300 грн, з яких: 20 000 грн - сума заборгованості за тілом кредиту; 44 200 грн - заборгованість по відсоткам, 10 000 грн - заборгованість по штрафах.
13 серпня 2025 року між ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» та ТОВ «СВЕА ФІНАНС» укладено договір факторингу № 01.02-30/25, згідно з умовами якого ТОВ «СВЕА ФІНАНС» отримало право вимоги за кредитним договором № 2015441 від 27 грудня 2024 року.
Відповідно до реєстру боржників до договору факторингу № 01.02-20/25 від 13 серпня 2025 року, до позивача ТОВ «СВЕА ФІНАНС» перейшло право грошової вимоги до відповідачки ОСОБА_1 по кредитному договору № 2015441 від 27 грудня 2024 року у розмірі 20 250 грн, з яких: 4 500 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 6 750 грн - заборгованість за відсотками, 9 000 грн - заборгованість по штрафним санкціям.
Однак, відповідно до п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Воєнний стан в Україні запроваджено Указом Президента «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 64/2022, затвердженим Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ, з 05 год 30 хв 24.02.2022 строком на 30 діб, в подальшому його дія продовжувалася і триває на цей час.
Враховуючи, що строк дії таких обмежень триває з 24 лютого 2022 року і на період дії воєнного, надзвичайного стану та тридцятиденний строк після його припинення або скасування, а позивачем нараховано штрафи за невиконання грошових зобов`язань за кредитними договорами в цей період, підстави для стягнення з відповідачки штрафу по кредитному договору № 4982571 від 20 вересня 2024 року у сумі 10 000 грн та по кредитному договору № 2015441 від 27 грудня 2024 року у сумі 9 000 грн відсутні.
Крім того, згідно з ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1,00 %. 
Зміни до вказаної статті набули чинності 24 грудня 2023 року відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22 листопада 2023 року.
Статтею 58 Конституції України визначено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Кредитний договір № 2015441 укладено 27 грудня 2024 року, тобто після внесення змін до Закону України «Про споживче кредитування», а тому умови договору щодо встановлення денної процентної ставки вище 1% є нікчемними в силу положень ч. 5 ст. 8 та ч. 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». 
Враховуючи наведене, розмір процентів за кредитним договором № 2015441 від 27 грудня 2024 року у період з 27.12.2024 по 25.01.2025 (30 днів), які підлягають стягненню з відповідачки, належить перерахувати за ставкою 1% в день, що становить 1 350 грн (4 500 * 1% = 45 грн х 30 днів = 1 350 грн). 
Таким чином, розмір заборгованості по відсотках за кредитним договором № 2015441 від 27 грудня 2024 року станом на 13 серпня 2025 року, з урахуванням сплачених відповідачкою 1 761 грн 75 коп. та 675 грн на погашення заборгованості, становить 5 663 грн 25 коп. 
Отже, суд дійшов висновку, що з відповідачки належить стягнути на користь позивача заборгованість по кредитному договору № 4982571 від 20 вересня 2024 року у розмірі 64 200 грн, з яких: 20 000 грн - сума заборгованості по тілу кредиту; 44 200 грн - заборгованість за відсотками, та по кредитному договору № 2015441 від 27 грудня 2024 року у розмірі 10 163 грн 25 коп., з яких: 4 500 грн - сума заборгованості по тілу кредиту; 5 663 грн 25 коп. - заборгованість по відсотках, загальний розмір заборгованості про кредитних договорах - 74 363 грн 25 коп.
Відповідачкою не надано суду доказів про те, що вона сплатила заборгованість у повному, заявленому позивачем розмірі, первісному чи новому кредитору, а зазначені відповідачкою у відзиві на позовну заяву відомості про те, що нею здійснювалися платежі ТОВ «ЛІНЕУРА Україна» на загальну суму 19 200 грн, а саме 19.10.2024 на суму 1200 грн, 18.11.2026 на суму 6 000 грн, 18.12.2026 на суму 6 000 грн, 17.01.2026 на суму 6 000 грн відображені у розрахунку заборгованості по кредитному договору № 4982571 від 20 вересня 2024 року станом на 26 серпня 2025 року та враховані позивачем при визначені загальної заборгованості по цьому кредитному договору.
Оскільки позов задоволено частково, а саме на 79,79 %, тому на підставі ст. 141 ЦПК України, з відповідачки ОСОБА_1 необхідно стягнути на користь ТОВ «СВЕА ФІНАНС» понесені останнім та документально підтвердженні витрати по оплаті судового збору у розмірі 2 124 гривні 33 копійки.
Керуючись ст. ст. 12, 13, 27, 78 - 81, 141, 142, 263, 264, 265, 280, 352, 354 ЦПК України, суд
у х в а л и в:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по кредитних договорах задовольнити частково.
Стягнути із ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП - НОМЕР_4 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС» (місцезнаходження: вул. Іллінська, 8, м. Київ, код ЄРДПОУ 37616221) заборгованість за кредитними договорами у розмірі 74 363 (сімдесят чотири тисячі триста шістдесят три) гривні 25 копійок, а саме заборгованість по кредитному договору № 4982571 від 20 вересня 2024 року у розмірі 64 200 гривень, з яких: 20 000 гривень - заборгованість по тілу кредиту; 44 200 гривень - заборгованість по відсоткам, та по кредитному договору № 2015441 від 27 грудня 2024 року у розмірі 10 163 гривні 25 копійок, з яких: 4 500 гривень - заборгованість по тілу кредиту; 5 663 грн 25 копійок - заборгованість по відсоткам.
Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС» судові витрати у розмірі 2 124 (дві тисячі сто двадцять чотири) гривні 33 копійки.
У решті позову відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення.
Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи за вебадресою сторінки на офіційному вебпорталі судової влади України в мережі Інтернет: https://km.vl.court.gov.ua/sud0304/gromadyanam/csz/. 

Головуючий: 	  	О.В. Антонюк