Дата документу 22.04.2026 Справа № 332/1427/25

Запорізький Апеляційний суд

 
ЄУН 331/1427/25      Пр. № 22-ц/807/272/26	Головуючий у 1-й інстанції: Блажко У.В. Суддя-доповідач: Гончар М.С.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 квітня 2026 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді (судді-доповідача) Гончар М.С.
суддів Онищенка Е.А., Трофимової Д.А.
за участі секретаря Пантюх Ю.О. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 17 жовтня 2025 року у справі за позовом АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «СЕНС БАНК» (надалі – Банк) до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості
ВСТАНОВИВ:

У березні 2025 року Банк звернувся до суду з вищезазначеним позовом (а.с. 1-51), в якому просив стягнути з відповідача за угодою про надання споживчого кредиту № № 501360726 від 16.09.2021 року заборгованість у загальному розмірі 384384,30 грн., що складається із заборгованості за кредитом у розмірі 193197,00 грн., заборгованості по відсотках у розмірі 113867,06 грн., заборгованості зі сплати комісії у розмірі 77320,24 грн., від сплати якої відповідач у добровільному порядку ухиляється, а також судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 4612,61 грн. та на професійну правничу допомогу у розмірі 30774,00 грн.
В обґрунтування свого позову Банк зазначав, що 16.09.2021 між Банком та відповідачем шляхом акцептування банком пропозиції клієнта (оферти) було укладено угоду про надання споживчого кредиту № 501360726, обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії. Споживчий кредит наданий на таких умовах: тип кредиту – кредит готівкою, сума кредиту: 202700,00 грн., процентна ставка: 23,00%, тип ставки: фіксована, строк кредиту: 60 місяців, дата повернення кредиту: 16.09.2026 року АТ «Альфа-банк» прийняв пропозицію відповідача на укладення угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, яка є невід`ємною частиною договору про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-банк». Тобто відповідач погодився на приєднання до публічної пропозиції, підтвердив акцептування публічної пропозиції на укладення зазначеного договору і приєднання до умов договору, погодився з усіма умовами обраної програми кредитування в редакції, що діяла на час його підписання. АТ «Альфа-банк» виконав взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, надавши відповідачу у розпорядження кредитні кошти. В свою чергу, відповідач не виконав умови кредитного договору щодо повернення кредитних коштів, внаслідок чого виникла заборгованість. Банк належним чином виконав свій обов`язок щодо надання позичальнику кредиту. Відповідач своїх зобов`язань за кредитним договором належним чином не виконав, внаслідок чого утворилась заборгованість за кредитним договором, яка становить 384384,30 грн. 12 серпня 2022 року загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» затверджено рішення про зміну найменування АТ «Альфа-Банк» на АТ «Сенс Банк». Запис про зміну найменування позивача внесений до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 30 листопада 2022 року.
В автоматизованому порядку для розгляду даної справи визначено суддю першої інстанції Блажко У.В. (а.с.52). Ухвалою суду першої інстанції від 07.04.2025 року (а.с.55) провадження у цій справі відкрито.
Рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 17 жовтня 2025 року (а.с.132-137) позов Банку у цій справі задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь АТ «СЕНС БАНК» (ЄДРПОУ 23494714) заборгованість за угодою про надання споживчого кредиту № 5013607256, обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії від 16.09.2021 у розмірі 279344,71 грн., яка складається із заборгованості за кредитом у розмірі 180528,25 грн., заборгованості за відсотками у розмірі 98816,46 грн. 
Стягнуто з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь АТ «СЕНС БАНК» (ЄДРПОУ 23494714) судовий збір у розмірі 3351,98 грн. 
У задоволенні іншої частини позову відмовлено.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції у цій справі в частині, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, відповідач ОСОБА_1 у своїй апеляційній скарзі(а.с.141-144) просив звільнити його, як внутрішньо переміщену особу, майно якого перебуває в зоні активних бойових дій, від сплати судового збору, рішення суду першої інстанції скасувати в частині стягнення заборгованості за відсотками у розмірі 98816,46 грн., відмовити у стягненні з відповідача на користь позивача судового збору у розмірі 3351,98 грн., в решті рішення суду першої інстанції залишити в силі.
В автоматизованому порядку 11.11.2025 року для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Гончар М.С., суддів Онищенка Е.А. та Трофимову Д.А. (а.с.146). Ухвалою апеляційного суду від 12.11.2025 року (а.с.147) витребувано у суду першої інстанції справу, яка надійшла до апеляційного суду 19.11.2025 року (а.с.150). Ухвалою апеляційного суду від 20.11.2025 року (а.с.151-152) апеляційну скаргу залишено без руху. Ухвалою апеляційного суду у задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору відмовлено, апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито 08.12.2025 року (а.с.162), дану справу за апеляційною скаргою призначено до апеляційного розгляду (а.с.163), з урахуванням відповідного навантаження судді-доповідача і колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, які за рішенням загальних зборів суддів Запорізького апеляційного суду з липня 2021 року також приймають участь у розгляді кримінальних проваджень, штату суддів Запорізького апеляційного суду (10) взагалі, відпустки судді-доповідача у період з 16.02.2026 року по 02.03.2026 року включно (довідка – а.с.177).
Банк не скористався своїм правом на подачу відзиву на вищезазначену апеляційну скаргу сторони позивача у цій справі. Однак, в силу вимог ст. 360 ч. 3 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції апеляційним судом.
Ухвалою апеляційного суду (а.с.183) розгляд цієї справи призначено в режимі відеоконференції в порядку задоволення клопотання представника відповідача (а.с.178-182).
У дане судове засідання належним чином повідомлені апеляційним судом про дату, час і місце розгляду цієї справи, у тому числі відповідач додатково через свого представника, що узгоджується із вимогами ст. 130 ч.5 ЦПК України (а.с.169, 176), всі учасники цієї справи не з`явились, окрім представника відповідача ОСОБА_1  - адвоката Хоптій М.В. (а.с.69) в режимі відеоконференції, про причини своєї неявки апеляційний суд не сповістили, клопотань про відкладення розгляду цієї справи апеляційному суду не подавали.
За змістом ст. 372 ч. 2 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи апеляційним судом.
При вищевикладених обставинах, на підставі ст. ст. 371-372 ЦПК України апеляційний суд ухвалив розглядати дану справу апеляційним судом за відсутності всіх учасників цієї справи, які не з`явились, за присутності представника відповідача ОСОБА_1  - адвоката Хоптій М.В. (а.с.69) в режимі відеоконференції.
Відводів у цій справі не заявлено, самовідводи відсутні.
Заслухавши у даному судовому засіданні доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга відповідача ОСОБА_1 у цій справі підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.
В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Встановлено, що Банк із вищезазначеним рішенням суду першої інстанції, у тому числі в частині відмови у задоволенні його позовних вимог до відповідача погодився, останнє в апеляційному порядку не оскаржував.
Відповідач ОСОБА_1 оскаржує рішення суду першої інстанції у цій справі лише в частині стягнення з нього на користь Банку заборгованості за відсотками у розмірі 98816,46 грн.
Таким чином, апеляційний суд переглядає законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції у цій справі лише в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 і лише в оскаржуваній частині - в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Банку заборгованості за відсотками у розмірі 98816,46 грн.
У разі, якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо не оскаржуваної частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується (постанова Верховного Суду від 03.10.2018 року у справі № 186/1743/15-ц).
Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Судовими рішеннями є: … рішення, постанови… (ст. 258 ч. 1 п.2,3 ЦПК України).
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України в редакції Закону України № 4173-IX від 19.12.2024, який набрав законної сили з 08.02.2025 року, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги ухвалює постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.
Встановлено, що суд першої інстанції, задовольняючи позов Банку у цій справі в оскаржуваній частині, керувався ст.ст. 13, 81, 141, 263-265, 279, 280-284 ЦПК України та виходив із обґрунтованості та доведеності позовних вимог Банку у цій частині.
Апеляційний суд погоджується із таким висновком суду першої інстанції в оскаржуваній частині, вважає його правильним, а рішення суду першої інстанції в частині, яка є предметом апеляційного оскарження таким, що ухвалене із додержанням вимог закону, є правильним та законним.
Ст. 263 ЦПК України містить вимоги щодо законності і обґрунтованості судового рішення, а ст. 264 ЦПК України – питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду. 
Рішення суду першої інстанції вимогам ст. ст. 263-264 ЦПК України в оскаржуваній частині у цій справі відповідає.
Так, судом першої інстанції було встановлено, що 16.09.2021 між АТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 шляхом акцептування банком пропозиції клієнта (оферти) було укладено угоду про надання споживчого кредиту № 5013607256, обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, мета кредиту: для повернення кредитної заборгованості та для власних потреб, сума кредиту 20200,00 грн., процентна ставка 23,00% річних, тип процентної ставки: фіксована, строк кредиту: 60 місяців, дата повернення кредиту: 16.09.2026 (а.с.15-16). Підставою для угоди є Договір про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк» (надалі – Договір), що укладений між позичальником (відповідачем) та Банком. Пунктом 1 оферти встановлено, що під час користування кредитом позичальник (відповідач) пропонує Банку надавати послуги з розрахунково-касового обслуговування у порядку та на умовах, що визначені цим пунктом та договором, за надання яких пропонує встановити комісійну винагороду, а саме: а) за надання кредиту 0,00% від суми кредиту, зазначеної в оферті на укладання Угоди без ПДВ; б) за обслуговування (управління) кредиту 1,25% від суми кредиту, зазначеної в цій оферті без ПДВ. Додатком № 1 до угоди від 16.09.2021 споживчого кредиту № 5013607256 сторони узгодили графік платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки (а.с.19 зворот -20). Також 16.09.2021 ОСОБА_1 підписав паспорт споживчого кредиту, умови якого є аналогічними оферті на укладання угоди про надання кредиту від 16.09.2021 (а.с.16 зворот, 21) та анкету-заяву про акцепт публічної пропозиції АТ «Альфа-Банк» на укладення договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк» (а.с.17-19). Власним підписом позичальник підтвердив, що він ознайомлений зі всією інформацією, необхідною для прийняття усвідомленого рішення щодо отримання кредиту; інформацією про умови кредитування та орієнтовну вартість кредиту, надану виходячи із обраних умов кредитування; а також, що він отримав всі пояснення, необхідні для забезпечення можливості оцінити, чи адаптовано договір до його потреб та фінансової ситуації, зокрема шляхом роз`яснення наведеної інформації, в тому числі суттєвих характеристик запропонованих послуг та певних наслідків, які вони можуть мати, в тому числі в разі невиконання зобов`язань за договором.
Факт отримання кредитних коштів відповідачем підтверджений меморіальним ордером від 16.09.2021 № 552737739 на суму 202700,00 грн., виписками по особовим рахункам за період з 16.09.2021 по 09.09.2024 (а.с.22, 23-34, 35-40). 
Рішенням позачергових загальних зборів акціонерів АТ «Альфа-Банк» було прийнято рішення про зміну найменування АТ «Альфа-Банк» на АТ «СЕНС БАНК», про що 30 листопада 2022 року внесено відповідний запис до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (Статут, копія – а.с. 11-11 зворот). 
Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч. 2 ст. 638 ЦК України договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Згідно зі ст. 641 ЦК України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Реклама або інші пропозиції, адресовані невизначеному колу осіб, є запрошенням робити пропозиції укласти договір, якщо інше не вказано у рекламі або інших пропозиціях. Пропозиція укласти договір може бути відкликана до моменту або в момент її одержання адресатом. Пропозиція укласти договір, одержана адресатом, не може бути відкликана протягом строку для відповіді, якщо інше не вказане у пропозиції або не випливає з її суті чи обставин, за яких вона була зроблена. Відповідно до ст. 642 ЦК України відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. Особа, яка прийняла пропозицію, може відкликати свою відповідь про її прийняття, повідомивши про це особу, яка зробила пропозицію укласти договір, до моменту або в момент одержання нею відповіді про прийняття пропозиції.
Виконання кредитором своїх зобов`язань, фактична видача позичальнику кредиту та часткове виконання позичальником зобов`язань щодо повернення тіла кредиту та сплати відсотків за користування кредитом підтверджуються позивачем наданням до справи розрахунку заборгованості за кредитом у гривні.
За змістом ст. 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст. 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Як правильно було встановлено судом першої інстанції, 16 вересня 2021 року між АТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 шляхом акцептування банком пропозиції клієнта (оферти) укладено угоду про надання споживчого кредиту № 501360726, обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії (а.с. 15-21). З наданих позивачем меморіального ордеру (а.с.22) та виписок по особовим рахункам (а.с. 23-40) вбачається, що Банк виконав свої зобов`язання, перерахувавши кошти ОСОБА_1 у розмірі 202700,00 грн. Відповідач у суді першої інстанції саме факт укладання договору та отримання коштів не оспорював. Крім того, відповідач частково виконував свої зобов`язання, що вказує на те, що він фактично прийняв обумовлені у договорі умови кредитування. З огляду на викладене вище, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про укладення сторонами кредитного договору. З огляду на встановлені у справі обставини, суд першої інстанції правильно не вбачав підстав для зменшення розміру заборгованості з відсотків за кредитом в оскаржуваній (задоволеній) частині у розмірі 98816,46 грн. 
Доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 є такими, що фактично дублюють доводи заперечень відповідача на позов Банку у цій справі у суді першої інстанції, яким суд першої інстанції вже надав належну оцінку, з якою погоджується апеляційний суд. Ці доводи не спростовують правильно встановлених судом першої інстанції фактичних обставин цієї справи та правильних висновків суду першої інстанції у цій справі в оскаржуваній частині, а лише відображають позицію відповідача, яку він та його представник вважають такою, що є єдино вірною та єдино можливою.
У період воєнного стану в Україні, з 24.02.2022 року якій діє по теперішній час (ст. 82 ч. 3 ЦПК України), згідно із законодавством, зокрема законом № 2120-IX, за кредитними договорами споживачів (фізичних осіб) заборонено нараховувати та стягувати штрафні санкції за прострочення, до яких стягнуті в оскаржуваній частині рішення судом першої інстанції у цій справі з відповідача на користь позивача відсотки у розмірі 98816,46 грн. не відносяться. 
Суд першої інстанції розглянув дану справу в оскаржуваній частині з додержанням вимог ЦПК України, тобто в межах заявлених позивачем позовних вимог та на підставі доказів сторін, яким надав відповідну оцінку з дотриманням вимог ст. 89 ЦПК України. За змістом якої: «Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили; суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності; суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів)».
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 12 ч. 3 ЦПК України). Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ст. 81 ч. 6 ЦПК України). Підстави для звільнення від доказування сторони відповідача, передбачені ст. 82 ЦПК України, у цій справі відсутні. Відповідач та представник останнього не надали суду першої інстанції належних, допустимих доказів в обґрунтування своїх заперечень проти позову Банку у цій справі в оскаржуваній частині.
Апеляційний суд на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України сприяв повному та всебічному апеляційному перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у цій справі в межах доводів апеляційної скарги відповідача. Так, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасник справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ст. 367 ч. 2 ЦПК України). В силу вимог ст. 367 ч. 3 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Проте, докази, передбачені ст. 367 ч. ч. 2,3 ЦПК України, у цій справі відсутні та зокрема стороною відповідача апеляційному суду не надані.
В силу вимог ст. 20 ч. 1 ЦК України право на захист ОСОБА_1 здійснює у цій справі на свій розсуд. Проте, здійснюючи правосуддя, суд захищає права…фізичних осіб… у спосіб, визначений законом… (ст. 5 ч. 1 ЦПК України). В силу вимог ст. 13 ч. 1 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи… Апеляційний суд переглядає в апеляційному порядку те, що розглядав суд першої інстанції (ст. 367 ч. 6 ЦПК України).
Згідно із ст. 376 ч. 3 ЦПК України передбачені порушення норм процесуального судом першої інстанції, які є обов`язковою підставою для скасування або зміни рішення. В силу вимог ст. 376 ч. 2 ЦПК України лише порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, можуть бути підставою для скасування або зміни рішення. Встановлено, що у цій справі відсутні порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни заочного рішення, а також відсутні порушення норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення цієї справи по суті в оскаржуваній частині.
При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 не ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині є законним та обґрунтованим, ухваленим з додержанням вимог ЦПК України.
Крім того, судом першої інстанції правильно, з додержанням вимог ст. ст. 133, 137, 141 ЦПК України у цій справі було вирішено питання про розподіл між сторонами понесених документально підтверджених судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи судом першої інстанції в частині, яка є предметом апеляційного оскарження.
За таких обставин, апеляційний суд не вбачає передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині у цій справі або ж його зміни. В іншій частині рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку не оскаржувалось і апеляційним судом не переглядалось.
Також, в силу вимог ст. 141 ЦПК України у разі відмови відповідачу у задоволенні його вищезазначеної апеляційної скарги, останній не має права на компенсацію за рахунок Банку будь-яких судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи апеляційним судом в оскаржуваній частині.
Разом з тим, апеляційний суд вважає за доцільне роз`яснити ОСОБА_1 , якій наполягає на своєму скрутному майновому стані, його право вирішувати у подальшому, вже на стадії виконання судового рішення у цій справі питання відстрочки(розстрочки) виконання останнього з Банком у позасудовому чи судовому порядку.
Керуючись ст. ст. 7, 12-13, 81-82, 89, 141, 367-369, 372, 374-375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд
УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 17 жовтня 2025 року в оскаржуваній частині у цій справі залишити без змін.
В іншій частині рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку не оскаржувалаось та апеляційним судом не переглядалось.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, проте, може бути оскаржена в частині, яка була предметом апеляційного перегляду, в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.
Повна постанова апеляційним судом складена 28.04.2026 року.

Головуючий суддя	Суддя	Суддя	
Гончар М.С. 	Онищенко Е.А. 	Трофимова Д.А.